Справа № 2-а-4368/10/0270
Суддя: Чудак Олеся Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4368/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чудак Олесі Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Задерей Ірині Василівні,

за участю представників сторін:

позивача : не з`явився

відповідача : ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області, Головної державної інспекції на автомобільному транспорті

про: визнання протиправною та скасування постанови про застосування фінансової санкції,

ВСТАНОВИВ :

01 листопада 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області (ТУ ГДАІ у Вінницькій області) про визнання рішення тимчасово виконуючого обовязки начальника ТУ ГДІАТ у Вінницькій області ОСОБА_3 - протиправним та скасування постанови про застосування фінансових санкцій №088735 від 17 травня 2010 року.

Зазначав, що застосована до нього за порушення вимог статті 39 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (Закон №2344), а саме, відсутність дорожнього листа, ліцензійної картки, документу, що підтверджує оплату транспортних послуг, не оформлений договір із замовником транспортних послуг постановою санкція склала 1700 грн.

Однак, посилаючись на те, що оскаржувана постанова не ґрунтується на чинному законодавстві та протирічить вимогам вказаного Закону, оскільки не відповідає дійсним обставинам, так як при складанні акта та прийнятті постанови не враховано відсутність самого порушення, зокрема, те, що він працює вчителем в школі і послуги з перевезення пасажирів не надає, 19 березня 2010 року перевіз родичів на похорон, що не не може бути порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2010 року відкрито провадження і адміністративна справа призначена до розгляду.

В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. 46).

Представник ТУ ГДІАТ у Вінницькій області головний спеціаліст відділу ОСОБА_4 (довіреність на а.с. 45) позов не визнала, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях, які приєднанні до матеріалів справи (а.с. 61-63). Додатково пояснила, що рейдова перевірка державними інспекторами проведена в Бершадському районі в с. Велика Керіївка на прохання перевізника ОСОБА_5, який неодноразово скаржився на те, що за 5 хвилин до відправки його автобуса нелегальний перевізник ОСОБА_2 забирає пасажирів. 17 березня 2010 року ОСОБА_5 звернувся із письмовою заявою до ТУ ГДІАТ у Вінницькій області, на що було прийнято рішення перевірити наведені в скарзі факти шляхом проведення рейдової перевірки. Під час проведення рейдової перевірки 19 березня 2010 року, факти наведені в скарзі підтвердились. Дійсно ОСОБА_2 надавались послуги перевезення пасажирів без відповідних документів, перелік яких визначений статтею 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Оскільки, як з'ясувалось при перевірці, перевезення позивача мали нерегулярний характер, то інспекторами вони кваліфіковані як нерегулярні спеціальні.

На розгляд справи, який відбувся 12 квітня 2010 року в територіальному управлінні Головавтотрансінспекції у Вінницькій області ОСОБА_2 був запрошений належним чином, однак на засідання комісії не зявився, жодних документів, які б спростували дане правопорушення не надав.

Абзац 3 частини першої статті 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт" передбачає відповідальність за надання послуг з перевезення пасажирів без оформлених документів, перелік яких визначений статтею 39 цього закону у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 являється суб'єктом господарювання (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця №29 від 16 квітня 1996 року) , ліцензія на зайняття видом діяльності щодо перевезення в нього не оформлена, було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Суд вислухав пояснення представника відповідача, дослідив надані у справу докази в їх сукупності й надав їм юридичну оцінку.

Зокрема, судом встановлено, що 19 березня 2010 року, на підставі завдання на перевірку від 15 березня 2010 року №062502/110702, державними інспекторами ТУ ГДІАТ у Вінницькій області Іщенком В.М., Ганзій Ю.А. в с. Велика Киріївка Бершадського району на зупинці «Будинок культури» проводилась перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Під час перевірки виявлено, що ОСОБА_2 надавав на автомобілі марки «ОСОБА_6 208D», державний номерний знак НОМЕР_1, послуги з перевезення 12 пасажирів без ліцензійної картки, дорожнього листа без оформлення договору із замовником транспортних послуг та за відсутності документа, що підтверджує оплату транспортних послуг, чим порушив вимоги статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

У звязку з виявленими порушеннями, інспекторами на місці складено акт №168389.

З даним актом відповідач ознайомлений, його підписав та надав пояснення, що він віз пасажирів на похорон о 11 год. 20 хв. (а.с. 11).

Розгляд справи щодо порушення відповідачем законодавства про автомобільний транспорт проведено комісією ТУ ГДІАТ у Вінницькій області 12 квітня 2010 року у його відсутність, що підтверджується отриманим ним повідомленням про засідання комісії та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 08 квітня 2010 року №302 (а.с. 58).

За результатами розгляду справи начальником ТУ ГДІАТ у Вінницькій області винесена постанова від 17 травня 2010 року №088735 про застосування фінансових санкцій в розмірі 1700 грн (а.с. 55).

Постанова направлена позивачу та згідно із супровідним від 19 травня 2010 року №02-3/2193 ОСОБА_2 розяснено, що фінансова санкція повинна бути перерахована на вказаний в постанові рахунок не пізніше, ніж протягом пятнадцяти днів після отримання копії постанови. Квитанцію (платіжне доручення) про сплату штрафу необхідно надати до управління інспекції (а.с. 57).

Як вбачається з аналізу вказаної постанови, вона винесена відносно ОСОБА_2 позивача по справі та власника транспортного засобу, перевірка якого здійснювалась 19 березня 2010 року на зупинці «Будинок культури» в с. Велика Киріївка Бершадського району.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 10 серпня 2010 року ОСОБА_2 включений до ЄДРПОУ (а.с. 17-18), а відповідно до торгового патенту серії ТПБ №040981 здійснює роздрібну торгівлю (а.с. 16).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

Частинами першою, третьою статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт», визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, державними органами управління автомобільним транспортом, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Державний контроль, відповідно до статей 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (Порядок), здійснюється Головавтотрансінспекцією, її територіальними управліннями в областях, Автономній Республіці Крим, мм. Києві та Севастополі шляхом проведення посадовими особами планових, позапланових та рейдових перевірок.

Що стосується внутрішніх перевезень пасажирів, то загальні положення про ці перевезення визначаються розділом ІІ Закону України «Про автомобільний транспорт».

Зокрема, відповідно до статті 35 цього Закону послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяються на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах спеціальних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно із статтею 39 Закону №2344 автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документами для нерегулярних пасажирських перевезень для автомобільного перевізника - є ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; а для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Під час проведення рейдової перевірки транспортних засобів, яка проводиться на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях вантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контроль-вагових комплексах, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, у пунктах пропуску через державний кордон за погодженням з начальником органу охорони державного кордону - перевіряються, зокрема, наявність визначених статтею 39 Закону №2344 документів, на підставі яких здійснюється перевезення автомобільним транспортом, та інше (ст. 14, п. 1, 3 ст.15 Порядку).

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 9 Закону №2344 ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів.

Ліцензійна карта транспортного засобу, відповідно до статті 1 Закону №2344, - це документ, який містить реєстраційні дані ліцензії та транспортного засобу.

Таким чином, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема відсутність ліцензійної картки, посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 Порядку (ст. 21 Порядку).

Відповідно до статей 25, 26 Порядку, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням субєкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи субєкта господарювання) у присутності уповноваженої особи субєкта господарювання не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Про час і місце розгляду справи уповноважена особа субєкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Згідно з пунктом 3 частини першої статі 60 Закону №2344 за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У таких випадках, керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій, яка оформляється згідно з додатком 5 Порядку (ч. 2 ст. 27 Порядку).

Відповідно до статей 28, 29 Порядку фінансова санкція повинна бути перерахована субєктом господарювання на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом пятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування фінансових санкцій, про що повідомляється орган державного контролю, посадовою особою якого винесено відповідну постанову.

Копія постанови видається на пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі субєкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

Порядок оскарження і опротестування постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України (ст.ст. 32-35 Порядку).

Як вбачається із проаналізованих правових норм та встановлених обставин справи, порядку проведення рейдової перевірки відповідачем не порушено. Порядок запрошення на засідання комісії по розгляду матеріалів акта й винесення начальником ТУ ГДІАТ у Вінницькій області постанови також дотримано.

Однак, при такій констатації дотримання процесуальних моментів, слід зазначити, що суд оцінює й інші обставини, тобто відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Що стосується відповідності вказаного у акті порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт та порушення вказаного у постанові необхідно зазначити наступне.

В акті №168389 від 19 березня 2010 року зазначено, що ОСОБА_2 надавав на автомобілі марки «ОСОБА_6 208D», державний номерний знак НОМЕР_1, послуги з перевезення 12 пасажирів без ліцензійної картки, дорожнього листа без оформлення договору із замовником транспортних послуг та за відсутності документа, що підтверджує оплату транспортних послуг, чим порушив вимоги статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Проте, позивач в акті у своїх поясненнях зазначив, що він не надає послуги по перевезенню пасажирів, він просто віз родичів на похорон. З цього приводу ним надано довідку, видану Чернятською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів про те, що він дійсно працює вчителем Захисту Вітчизни та фізкультури (а.с. 47), а також надані належним чином завірені письмові пояснення осіб, яких він перевозив 19 березня 2010 року.

Крім того, на виконання ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2010 року, позивачем надано у підтвердження перевезення 19 березня 2010 року родичів на похорон ксерокопію свідоцтва про смерть (а.с. 70).

В свою чергу, представник відповідача вважала, що надана позивачем копія свідоцтва про смерть не є допустимим доказом з огляду на наступне.

В акті позивачем зазначено, що він о 11 год 20 хвилин віз родичів саме на похорон, а із письмових пояснень ОСОБА_7 дружини позивача вбачається, що вона 19 березня 2010 року їздила зі своїм чоловіком на похорон в м. Бершадь і лише на зворотньому шляху їх зупинили працівники ДАІ в с. Велика Киріївка (а.с. 48).

Із письмових пояснень ОСОБА_8 вбачається, що він 19 березня 2010 року їздив з учителем ОСОБА_2 за продуктами на шкільну їдальню в м. Бершадь, а по дорозі назад їх зупинили працівники ДАІ (а.с. 49).

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_9 зазначила, що вона дійсно 19 березня 2010 року їздила зі своїм сусідом ОСОБА_2 в м. Бершадь, а при поверненні додому їх зупинили працівники ДАІ (а.с. 51).

Всі вказані вище письмові пояснення завірені секретарем Чернятської сільської ради Бершадського району.

Таким чином, на думку представника відповідача пояснення викладені ОСОБА_2 в акті та надані вищевказанами особами писмові пояснення суперечать один одному. Більше того, оскільки свідки зазначали у своїх поясненях, що їх зупинили коли вони повертались додому, то слід зазначити, що похорон не міг закінчитись о 11 годині.

Крім того, представник відповідача зазначила, що свідоцтво про смерть видане 18 березня 2010 року і вже 19 березня 2010 року був похорон. Більше того, розглядуване свідоцтво не може слугувати належним доказом того, що позивач перевозив людей саме на цей похорон.

Визначаючись щодо таких заперечень відповідача, судом зібрані письмові докази та враховані пояснення свідка ОСОБА_5, який вказав, що є перевізником приміського автобусного маршруту загального користування, що працює у звичайному режимі руху рейсу Чернятка Бершадь, про що надав відповідний паспорт маршруту (а.с. 74). ОСОБА_2 за 5 хвилин перед відправленням його автобуса, який рухається за графіком забирає пасажирів з с. Чернятка і з м. Бершаді. Таким чином, він неодноразово змушений був звертатися в різні інстанції зі скаргою на такі дії позивача.

Крім того, будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка перевіряючий ОСОБА_10 суду пояснив, що дійсно 19 березня 2010 року в с. Велика Киріївка Бершадського району на зупинці «Будинок культури» проводилась перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. В ході перевірки ними виявлено, що ОСОБА_2 надавав послуги з нерегулярних пасажирських перевезень, а саме, в салоні автомобіля знаходилось 12 осіб, проте, будь-яких документів з приводу такого перевезення він не надав.

При надані пояснень з приводу виявленого порушення ОСОБА_2 в акті зазначив, що він віз родичів на похорон, але на запитання перевіряючого, що він пише останній відповів так: - «Що хочу те й і пишу». При цьому, свідок зазначив, що він зайшов до салону автомобіля, перерахував людей, ніхто з 12 осіб не був одягнений у траурний одяг. Більше того це була пятниця і в м. Бершадь в цей день базар, а тому позивач здійснював перевезення цих осіб на базар, оскільки в салоні автомобіля було дуже багато великих сумок, що підтверджує таке припущення.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого субєкти владних повноважень зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв обґрунтовано та у межах законодавства про автомобільний транспорт, що не породжує необхідності захисту прав та інтересів позивача в судовому порядку.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за свої внутрішнім переконання, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що доводи, якими позивач підтверджував свої вимоги, є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами. Натомість, відповідачем обгрунтовано свої дії щодо здійснення перевірки, складення за її наслідками акту №168389 від 19 березня 2010 року та доведено правомірність встановлених висновків, а отже підстав для визнання нечинною та протиправною постанови, винесеної Територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області від 17 травня 2010 року №088735, немає.

Також, слід зазначити, що оскільки згідно із пунктом 1 Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14 грудня 2005 року №888, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2005 року №1573/11853 територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в областях, Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі є територіальними структурними підрозділами Головавтотрансінспекції без права юридичної особи, утворюються відповідно до Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2004 року №1190, мають печатку зі своїм найменуванням і зображенням малого Державного Герба України, утримуються за рахунок державного бюджету, а їх видатки та доходи є складовими кошторису доходів і видатків Головавтотрансінспекції, то за таких обставин ці субєкти не наділені адміністративною процесуальною правоздатністю та адміністративною процесуальною дієздатністю.

Коло повноважень відособленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення ним в адміністративному суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу і при цьому стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відособлений підрозділ.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вимог до ТУ ГДІ у Вінницькій області про скасування постанови винесеної його начальником, суд виходить ще й із того, що ТУ ГДІ у Вінницькій області не є самостійною юридичною особою, а відтак не може бути відповідачем у суді, що в свою чергу обґрунтовує притягнення в даній справі в якості відповідача безпосередньо ГДІАТ.

Оте, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а також за відсутності витрат позивача, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 24.12.10

Суддя Чудак Олеся Миколаївна