Справа № 809/1064/16
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2016 р. Справа № 809/1064/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боршовського Т.І., за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі відповідач, Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві), в якому просить суд: визнати дії відповідача у виконавчому провадженні № 51808238 протиправними; зобовязати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні № 51808238 невідкладно вчинити виконавчі дії, які передбачені нормами законодавства. Також позивач просить суд зобовязати відповідача надати суду протягом семи днів з дня набуття постановою суду в цій справі законної сили звіт про виконання вказаної постанови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 після прийняття постанови від 02.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51808238, не вчинив жодних передбачених Законом України «Про виконавче провадження» виконавчих дій по виконанню вказаної постанови після спливу семиденного терміну, встановленого державним виконавцем для самостійного виконання боржником судового рішення.

10.10.2016 року ОСОБА_1 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду подала заяву (вх. № 8121/16 від 10.10.2016 року), в якій просила суд здійснювати розгляд цієї адміністративної справи без її участі в судовому засіданні.

Відповідач в судові засідання явку представника жодного разу не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи, а також повідомленням-підтвердженням про направлення та отримання електронною поштою ухвали суду про призначення справи до судового розгляду від 10.10.2016 року (а.с. 21, 35, 55, 56-57).

Згідно вимог частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, відповідно до норми частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, а також відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу в письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали адміністративного позову в порядку письмового провадження, дослідивши і оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд встановив таке.

21.07.2016 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 809/4025/14, згідно якого зобовязано Соломянський районний суд м. Києва, Територіальне управління державної судової адміністрації в м. Києві, Державну судову адміністрацію України, нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію втрати заробітної плати (доходу) за період з 14.03.2011 року по 08.05.2012 року згідно поданих нею листів непрацездатності та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23.03.2013 по 29.06.2016. Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 року, на виконання якої видано даний виконавчий лист, набрала законної сили 29.06.2016 року.

Позивач 28.07.2016 року звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою та виконавчим листом № 809/4025/14 від 21.07.2016 року про примусове виконання вказаної постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 року.

02.08.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 прийнято постанову від 02.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51808238 (а.с. 10). Згідно вказаної постанови від 02.08.2016 року боржника Соломянський районний суд м. Києва зобовязано самостійно виконати вимоги постанови у строк до семи днів з моменту її винесення.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, станом на час розгляду даної справи судом, зокрема, 10.10.2016 року, 13.10.2016 року, відповідач прийняв лише постанову від 02.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51808238. Будь-які інші постанови по виконавчому провадженні № 51808238 на офіційному веб-сайті Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень: ttps://trade.informjust.ua/vpdoc/docdata_new.aspx - відсутні.

При цьому, відповідач не надав ОСОБА_1 жодної інформації про добровільне виконання Соломянським районним суд м. Києва вимог постанови від 02.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51808238, а також інформації про вчинення державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві будь-яких дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на примусове виконання вищевказаного виконавчого листа № 809/4025/14 від 21.07.2016 року.

Враховуючи наведені вище обставини, позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та просить суд зобовязати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні № 51808238 невідкладно вчинити виконавчі дії, які передбачені нормами законодавства.

Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом. Якщо судом було вжито заходів щодо забезпечення позову за заявою осіб, на користь яких ухвалено судове рішення, суд разом із виконавчим листом видає копії документів, які підтверджують виконання ухвали суду про забезпечення позову.

В частині 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України Про виконавче провадження (надалі Закон) примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

В частині 1 статті 5 Закону вказано, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обовязкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Обовязки і права державних виконавців встановлено статтею 11 Закону. Так, згідно частини 1 наведеної Статті державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини 1 статті 19 Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як встановлено судом вище, позивач 28.07.2016 року звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою та виконавчим листом № 809/4025/14 від 21.07.2016 року про примусове виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 року. На підставі вказаної заяви та виконавчого листа № 809/4025/14 від 21.07.2016 року відповідач 02.08.2016 року прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 51808238 (а.с. 10).

Згідно зазначеної постанови від 02.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51808238, відповідач зобовязав боржника Соломянський районний суд м. Києва самостійно виконати вимоги постанови у строк до семи днів з моменту її винесення, тобто по 09.08.2016 року включно.

Як встановлено судом вище, в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні постанови про відкладення виконавчого провадження № 51808238 згідно підстав, передбачених статтею 35 Закону, в тому числі в звязку з несвоєчасним одержанням боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач в судовому засіданні надала суду копію наказу Соломянського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року № 7-о.с. «Про скасування наказу голови суду № 49-о.с. від 14.03.2011 року в частині», який прийнято на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду № 876/1029/16 від 29.06.2016 року (а.с. 47). Так, згідно вказаного наказу від 29.09.2016 року № 7-о.с., скасовано наказ голови суду № 49-о.с. від 14.03.2011 року «Про відсторонення ОСОБА_1Ю.» в частині «без збереження заробітної плати» та викладено наказ у наступній редакції: «Відсторонити ОСОБА_1 від посади судді Соломянського районного суду міста Києва з 23.02.2011 року». Виходячи із змісту вищенаведеного наказу Соломянського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року № 7-о.с., суд вважає, що прийняття даного наказу не може свідчити про виконання Соломянським районним судом м. Києва в повному обсязі виконавчого листа № 809/4025/14 від 21.07.2016 року в добровільному порядку в строки, які передбачені частиною 2 статті 25 Закону, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 51808238 від 02.08.2016 року.

Суд звертає увагу на те, що згідно даного виконавчого листа № 809/4025/14 від 21.07.2016 року, Соломянський районний суд м. Києва зобовязано разом із Територіальним управлінням державної судової адміністрації в м. Києві та Державною судовою адміністрацією України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати заробітної плати (доходу) за період з 14.03.2011 року по 08.05.2012 року згідно поданих нею листів непрацездатності та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23.03.2013 року по 29.06.2016 року.

Окрім цього, згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 року у справі № 876/1029/16, Соломянський районний суд м. Києва також зобовязано скасувати наказ голови даного суду № 49-о.с. від 14.03.2011 року «Про відсторонення від посади судді Христенко Н.Ю.» в частині «без збереження заробітної плати», та стягнуто на користь позивача суму в розмірі 2000 грн. за завдану моральну шкоду.

Таким чином, прийняття Соломянським районним судом м. Києва наказу від 29.09.2016 року № 7-о.с. лише свідчить про неповне виконання боржником - Соломянським районним судом м. Києва як судового рішення від 29.06.2016 року по справі № 876/1029/16, так і виконавчого листа № 809/4025/14 від 21.07.2016 року, поза передбаченим Законом та встановленим постановою № 51808238 від 02.08.2016 року строком на добровільне виконання.

Позивач в судовому засіданні вказала на відсутність в неї будь-якої інформації про добровільне виконання вимог боржником - Соломянським районним судом м. Києва виконавчого листа № 809/4025/14 від 21.07.2016 року та відповідно постанови від 02.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51808238.

Частиною 1 статті 27 Закону встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

При цьому, статтею 32 Закону передбачені заходи примусового виконання рішень, до яких відносяться: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Також окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, визначає Інструкція з примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (надалі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Закону та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому згідно пункту 1.12 Інструкції основною інформаційною базою про здійснені виконавчі дії є Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (далі - Єдиний реєстр).

Відомості вносяться до Єдиного реєстру державним виконавцем одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія (пункт 1.12.1 Інструкції).

Згідно пункту 1.12.3 Інструкції, постанови державного виконавця, а також інші документи виконавчого провадження (крім актів, що складаються за місцем проведення виконавчих дій) складаються за допомогою програмних засобів Єдиного реєстру. У випадку збоїв роботи системи Єдиного реєстру документи виконавчого провадження можуть виготовлятися без використання програмних засобів Єдиного реєстру, про що обовязково зазначається в документі. Після відновлення роботи Єдиного реєстру такі документи в електронному вигляді негайно вносяться до нього.

Таким чином всі документи виконавчого провадження мають міститися в Єдиному реєстрі.

В даному випадку суд, з метою зясування інформації про вчинення державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві виконавчих дій у виконавчому провадженню № 51808238, ухвалами від 19.09.2016 року та від 03.10.2016 року витребував у відповідача належно завірені копії всіх документів виконавчого провадження № 51808238. Однак, вказані ухвали суду Відділом примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві не виконано, причин ненадання витребуваних документів відповідачем суду не повідомлено.

Відповідно до пункту 1.12.4 ведення Єдиного реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації здійснюються відповідно до Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 року № 43/5.

Пунктом 3.1 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, до Єдиного реєстру обов'язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій.

В даному випадку, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, станом на час розгляду даної справи судом 13.10.2016 року, відповідач прийняв лише постанову від 02.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51808238. Будь-які інші постанови по виконавчому провадженні № 51808238 на офіційному веб-сайті Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень: https://trade.informjust.ua/vpdoc/docdata_new.aspx - відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 89 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Зважаючи на те, що боржник Соломянський районний суд м. Києва самостійно не виконав вимоги постанови державного виконавця від 02.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51808238 у встановлений семиденний строк, відповідач зобовязаний був вчинити виконавчі дії по примусовому виконанню виконавчого листа № 809/4025/14 від 21.07.2016 року. При цьому, відомості про вчинення таких виконавчих дій мали б міститися в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень. Однак, Відділом примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві жодної інформації про вчинені виконавчі дії у виконавчому провадженні № 51808238 суду так і не було надано, а згідно відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень такі виконавчі дії відповідачем не вчинялись.

Докази протилежного відповідач суду не надав.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій є обґрунтованим, а тому його належить задовольнити: визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо не вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженню № 51808238 та зобовязати відповідача невідкладно вчинити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії по вказаному виконавчому провадженню № 51808238.

Також суд, керуючись наданим частиною 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України правом, дійшов висновку, з огляду на характер спору в даній адміністративній справі, який стосується правомірності бездіяльності державного виконавця щодо виконання судового рішення в іншій адміністративній справі, а саме: постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2016 року в справі № 809/4025/14, враховуючи зміст прийнятого судом рішення щодо зобовязання державної виконавчої служби вчинити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії, дійшов висновку відхилити як передчасне клопотання позивача про зобовязання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Розподіл судових витрат згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судом не проводився з огляду на відсутність доказів понесення сторонами таких витрат.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо не вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженню № 51808238.

Зобовязати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві невідкладно вчинити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії у виконавчому провадженню № 51808238.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 13.10.2016 року.