Справа № 826/24628/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2016 року № 826/24628/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаГоловного управління МВС України в місті Києві, Головного управління Національної поліції у місті Києві Міністерство внутрішніх справ України
провизнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного управління МВС України в місті Києві (далі по тексту - відповідач-1) та Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі по тексту - відповідач-2), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства внутрішніх справ України з урахуванням уточнених позовних вимог про:

- визнання протиправним та скасування наказу №558 від 25 серпня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора міліції ОСОБА_1.»;

- визнання протиправним та скасування наказу №768 о/с від 10 вересня 2015 року «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з п.п. «є» (за порушення дисципліни);

- поновити ОСОБА_1 на попередній посаді оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності в сферах економіки УПЗСЕ ГУ МВС України в місті Києві;

- зобов'язання Головне управління МВС України в місті Києві в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 вересня 2015 року по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі, виходячи із середньоденного грошового забезпечення;

- зобов'язання Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції у місті Києві та видати відповідний наказ з цього приводу.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваних наказів у зв'язку з тим, факт вчинення ним дисциплінарного проступку спростовано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15.10.2015р. у справі №752/13411/15-п (провадження №3/752/3535/15), яким закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідачів проти задоволення позову заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Третя особа в судове засідання не прибула, будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надала.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Головного управління МВС України в місті Києві №651 від 17.02.2002р. ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ.

Відповідно до наказу №558 від 25.08.2015р. ГУ МВС України в місті Києві «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора міліції ОСОБА_1.» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння та створенні конфліктної ситуації з працівниками Управління патрульної служби МВС у місті Києві, що призвело до порушень вимог ст. 1, абзаців 2, 5, 11 та 12 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки УПЗСЕ ГУМВС України в місті Києві, на майора міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом №768 о/с від 10.09.2015р. «Щодо особового складу» на підставі наказу від 25.08.2015р. №558, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з п.п. «є» п. 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

У зв'язку з тим, що постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 15.10.2015р. у справі №752/13411/15-п (провадження №3/752/3535/15) про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, набрала законної сили 27.10.2015р., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Головного управління МВС у м. Києві від 03.08.2015р. №833 «Про призначення та проведення службового розслідування», відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013р. №230, відповідачем 1 було призначено службове розслідування за фактом порушення транспортної дисципліни майором міліції ОСОБА_1

За результатами службового розслідування складено Акт, який 25.08.2015р. затверджений Начальником ГУ МВС України в місті Києві Терещуком О.Д.

Відповідно до зазначеного Акту службового розслідування встановлено, що 31.07.2015р. о 11:30год. до відділу інспекції з особового складу УКЗ надійшла інформація, про те, що працівниками управління патрульної служби МВС України у місті Києві виявлено працівника Головного управління, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння. 31.07.2015р. о 09:45год. по вул. Леваневській, 2-а в м. Києві працівниками патрульної служби у складі АП-551 було виявлено автомобіль Chevrolet-Aveo, номерний знак НОМЕР_1, водій якого - ОСОБА_1 манерою руху викликав підозру у спроможності керувати транспортним засобом. Працівниками управління патрульної служби було запропоновано позивачу пройти огляд для встановлення факту вживання пси активної речовини та стану сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alkotest Drager Aram», однак у присутності свідків він відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Відносно позивача складено адміністративний протокол серії АП1 №148440 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно Висновків службового розслідування, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у керуванні транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння та створенні конфліктної ситуації з працівниками Управління патрульної служби МВС у місті Києві, що призвело до порушення вимог ст. 1, абз. 2, 5, 11, 12 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки УПЗСЕ ГУМВС України в місті Києві, на майора міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та вказано заступнику начальника УПЗСЕ ГУМВС України в місті Києві майору міліції Олійнику Ю.М. на невжиття дієвих заходів по контролю за діями підлеглих під час служби та попереджено, що у разі допущення побідних випадків до нього буде вжито суворих заходів дисциплінарного впливу.

За приписами підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в органах внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту під проступком розуміється невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту, якою визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року N 230 (далі - Інструкція).

У відповідності до пункту 2.1 зазначеної Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Як вбачається з оскаржуваних наказів єдиною підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ став факт керування ним транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння та створенні конфліктної ситуації з працівниками Управління патрульної служби МВС у місті Києві.

У той же час як вбачається з постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 15.10.2015р., яка набрала законної сили 27.10.2015р. у справі №752/13411/15-п (провадження №3/752/3535/15) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Судом було встановлено, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів керування позивачем транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння і відмову від проходження огляду на стан сп'яніння у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, обставини, встановлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.10.2015р. у справі №752/13411/15-п приймаються судом в даному провадженні без доказування, а висновки, встановлені службовим розслідуванням, спростовуються вищенаведеним.

У той же час, суд враховує ту обставину, що на момент звільнення ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності Серії АГЧ №612509, а Голосіївським районним судом міста Києва рішення про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за протоколом серії АП1 №148440 прийнято не було.

Отже, у відповідача 1 були відсутні правові підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, оскільки були відсутні докази доведеності його вини у вчиненні дисциплінарного проступку.

Таким чином суд приходить до висновку, що звільнення позивача через порушення дисципліни за пунктом «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ відбулось незаконно, а тому накази Головного управління МВС в місті Києві №768 о/с від 10.09.2015р. та №558 від 25.08.2015р., в частині, що стосується ОСОБА_1, є протиправними та підлягають скасуванню.

У той же час, вирішуючи позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №641 утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ та внесені зміни до схеми спрямування і координації діяльності центральних органів виконавчої влади Кабінетом Міністрів України через відповідних членів Кабінету Міністрів України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 р. № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади".

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичну особу публічного права, зокрема, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Проте, на час розгляду та вирішення справи відповідні записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві відсутні.

Одночасно, суд при вирішенні даної справи дотримується правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 04.03.2014р. (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 39186253) відповідно до якої ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведено, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

У той же час, згідно правової позиції Верховної суду України, викладеної в постанові від 17.10.2011р. (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 19130710) встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи. Невиконання такого зобов'язання порушує трудові гарантії працівника.

Для перевірки наявності чи відсутності факту ліквідації юридичної особи публічного права норми Цивільного кодексу України застосуванню не підлягають, оскільки, як встановлено ч. 3 ст. 81 цього Кодексу, ним встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Як вбачається з аналізу вищевказаних постанов Кабінету Міністрів України №641 та №730, а також норм законів України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877 та Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 878, фактично відбулося не припинення державою виконання функцій ліквідованого органу, а покладання виконання його функцій на інший новостворений орган.

Отже, в даному випадку мала місце не ліквідація, а реорганізація органів внутрішніх справ зі створенням нових територіальних органів національної поліції України.

У відповідності до приписів п.8 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції (п.9).

За пунктом 10 працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону (п.11).

Отже, вказаними положеннями визначений порядок звільнення осіб з органів внутрішніх справ та призначення їх на відповідні посади до органів національної поліції.

У той же час у відповідності до Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 до комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу (далі - комісія) з моменту затвердження її персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов'язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідно органу виконавчої влади або територіального органу (п.18).

Зокрема, на голову комісії покладені повноваження щодо забезпечення дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи (п.п.4 п.21)

Під час провадження діяльності комісія користується рахунками в органах Казначейства, печаткою, бланками органу виконавчої влади або територіального органу, що припиняється (п.24).

Стаття 40 КЗпП встановлює підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1).

Звільнення з підстав, зазначених, зокрема, у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Отже, аналіз вищевказаних правових норм та встановлених фактів дає суду підстави прийти до висновку, що призначення працівників міліції до органів національної поліції може відбуватися виключно в порядку визначеному Розділом ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, або на загальних підставах, в порядку передбаченому Розділом VІ вказаного Закону та виключає таку можливість поза вказаної процедури .

У той же час, повноваження ліквідаційної комісії ГУ МВС України у місті Києві та її голови не виключають можливості поновлення позивача на попередній роботі та забезпечення дотримання щодо нього порядку звільнення, передбаченого ст.40 КЗпП та Розділом ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки УПЗСЕ ГУ МВС України в місті Києві з 10.09.2015 року.

При цьому, порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100), згідно п. 2 розділу ІІ якої, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 11 вересня 2015 року по 17 жовтня 2016 року.

Враховуючи, що відповідачами не надано до суду відомостей щодо виплат позивачу за останні 2 календарні місяці роботи, що передують даті звільнення, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління МВС України в місті Києві в особі ліквідаційної комісії нарахувати відповідно до Порядку №100 та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 вересня 2015 року по 17 жовтня 2016 року.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції у місті Києві та видати відповідний наказ з цього приводу, суд зазначає, що вони задоволені бути не можуть, оскільки позивачем жодних заяв про надання згоди на таке призначення не подавалося, а відповідного конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції у якому б приймав участь позивач не проводилося.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірності звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки УПЗСЕ ГУ МВС України в місті Києві з 10.09.2015 року та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Окрім цього, у відповідності до приписів ч.1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за можливе зобов'язати Головне управління МВС України у місті Києві в особі голови ліквідаційної комісії в 20-денний строк з дня отримання повного тексту судового рішення подати суду звіт про його виконання в частині, яка стосується поновлення на посаді позивача та виплати йому середнього заробітку, за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, розрахованої у відповідності до Порядку №100.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ №558 від 25 серпня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора міліції ОСОБА_1.».

Визнати протиправним та скасувати наказ №768 о/с від 10 вересня 2015 року «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з органі внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з п.п. «є» (за порушення дисципліни).

Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності в сферах економіки УПЗСЕ ГУ МВС України в місті Києві з 10 вересня 2015 року.

Зобов'язати Головне управління МВС України в місті Києві в особі ліквідаційної комісії нарахувати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 вересня 2015 року по 17 жовтня 2016 року.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки УПЗСЕ ГУ МВС України в місті Києві з 10.09.2015 року та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зобов'язати Головне управління МВС України у місті Києві в особі голови ліквідаційної комісії в 20-денний строк з дня отримання повного тексту судового рішення подати суду звіт про його виконання в частині, яка стосується поновлення на посаді ОСОБА_1 та виплати йому середнього заробітку, за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, розрахованої у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко