Справа № 2-а-23/11/0270
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 р. м. Вінниця Справа № 2-а-23/11/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

при секретарі судового засідання: Оніщенко Петрі Анатолійовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області

про: скасування постанови

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області (далі відповідач) з позовом про скасування постанови про застосування фінансових санкцій.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив наступне.

22.07.2010 року посадовими особами автотрансінспекції за результатами проведеної перевірки щодо дотримання позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт складено відповідний акт, в якому зафіксовано порушення вимог ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезення вантажу з наявністю реєстраційного талону, не зазначеного в ліцензійній картці.

25.08.2010 року начальником територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області ОСОБА_3 було винесено постанову № 101824 про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 1700 грн. за допущення порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на відсутність обставин, які слугували підставою для її винесення. Позивач зазначив про невідповідність викладеного в акті перевірки та, як наслідок, постанові про застосування фінансових санкцій, конкретного порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт дійсним обставинам справи. На думку позивача, при складанні акту про порушення не враховано те, що термін дії наявної у позивача на момент перевірки ліцензійної картки відповідає терміну дії ліцензії, до якої вона додається.

Таким чином, на думку позивача, жодних порушень вимог ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт ним допущено не було.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та залишити в силі постанову № 101824 від 25.08.2010 р. При цьому суду пояснила, що 22.07.2010 р. співробітниками автотрансінспекції було здійснено перевірку на ділянці дороги Ульянівка Миколаїв у м. Южноукраїнськ, під час якої встановлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо виконання перевезень вантажу автомобільним транспортом, який належить позивачу.

З огляду на вищевикладене представник відповідача вважає, що постанову про застосування фінансових санкцій винесено відповідно до законодавства, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані у справу докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність на підставі відповідного свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (а.с.10)

22.07.2010 року державними інспекторами Гороховим С.А. та Яровим В.В. на ділянці дороги Ульянівка Миколаїв у м. Южноукраїнськ проведено перевірку транспортного засобу MERCEDES-BENZ ASTROS, номерний знак НОМЕР_1, що належить позивачу, під керуванням водія ОСОБА_4

Під час перевірки, як зафіксовано в акті від 22.07.2010 р. (а.с.31), виявлено наступне порушення, а саме: при наданні послуг з перевезення вантажів використовувався тимчасовий реєстраційний талон ДАП №365825 від 29.06.2010 р., який не зазначений в ліцензійній картці.

Постановою начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області ОСОБА_3 № 101824 від 25.08.2010р. до позивача застосовано фінансові санкції в сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3. ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт (а.с.7).

Позивач, не погоджуючись з вищевказаним рішенням субєкта владних повноважень, звернувся до суду з позовом про його скасування.

Судом також були досліджені долучені до матеріалів справи документи, а саме: ліцензія серії АБ №346144 від 22.12.2005 р. (а.с.11), ліцензійна картка до ліцензії серії АБ №346144 (а.с.12), тимчасовий реєстраційний талон ДАП №365825 (а.с.14), трудовий договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 26.03.2010 р. (а.с.15).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень представника відповідача та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт встановлена Законом України Про автомобільний транспорт.

Пункт 17 ч. 1 ст. 1 Закону України Про автомобільний транспорт визначає поняття автомобільного перевізника, як фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільні перевізники, водії повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для фізичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є: для автомобільного перевізника - ліцензія та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено відповідальність у вигляді штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р.

Згідно з п. 2 цього Порядку державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних субєктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Як встановлено в судовому засіданні, основною підставою складення акту перевірки, та, як наслідок, винесення оскаржуваної постанови, була відсутність ліцензійної картки відповідно до наявного у позивача на момент перевірки тимчасового реєстраційного талону.

В даному випадку суд приймає до уваги наступне.

Наказом Міністерства транспорту та звязку України від 24.11.2005 №803 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Положення про ліцензійну картку, яка додається до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) та до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі (далі - Положення).

Відповідно до п 2.1 Положення ліцензійна картка - це документ, який додається до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) або до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі й видається на кожний автомобільний транспортний засіб.

Ліцензійна картка є бланком суворої звітності, до якої заносяться реєстраційні дані ліцензії та автомобільного транспортного засобу.

Згідно п. 3.2 Положення у разі оформлення ліцензійної картки згідно з тимчасовим реєстраційним талоном зазначаються слова «Дійсний до» та вказуються дата, до якої дозволяється використовувати транспортний засіб, із зазначенням числа, місяця та року.

Пунктом 4.1 Положення передбачено, що ліцензійна картка оформлюється згідно з документами, які додаються субєктом господарювання до заяви про видачу ліцензії, та видаються одночасно з ліцензією.

Згідно з п. 4.4 Положення при змінах у реєстраційних документах власних або орендованих транспортних засобів оформлюються нові ліцензійні картки, а попередні втрачають чинність з унесенням до них відповідного запису.

Таким чином, у будь - якому випадку враховуючи позицію позивача про наявність ліцензійної картки на час проведення перевірки, вона повинна бути оформлена належним чином із зазначенням дійсної інформації.

Як зазначає позивач, при проведенні перевірки у нього була в наявності ліцензійна картка серії АА №507289 до ліцензії серії АБ №346144, яка діє до 21.12.2010 року. Строк дії ліцензійної картки з 06.11.2009 о. до 21.12.2010 р..

В зазначеній ліцензійній картці зазначено номер тимчасового реєстраційного талону ДАО №876289, який дійсний до 30.06.2010 р., в той час як позивач використовував новий реєстраційний тимчасовий талон ДАП №365825.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у разі наявності при перевірці у позивача ліцензійної картки серії АА №507289 вона не могла бути взята до уваги перевіряючими як належний документ, на підставі якого позивач виконує вантажні перевезення, оскільки зазначений у ній номер тимчасового реєстраційного талону не відповідав номеру талону, який був наявний у позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем цілком вірно в акті перевірки та постанові кваліфіковані дії позивача, останній повинен нести відповідальність передбачену абзацом 3 ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону, а тому, як наслідок, відсутні підстави для скасування постанови про застосування фінансових санкцій.

Враховуючи вищевикладене, та встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесених відповідачем витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ід. код НОМЕР_2) до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області про скасування постанови № 101824 від 25.08.2010 р. про застосування фінансової санкції в сумі 1700 грн. відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України. Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови оформлено 01 лютого 2011 року.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович