Справа № 804/710/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 р. Справа № 804/710/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді головуючого судді Сидоренко Д.В., при секретарі Клочек Д.Я., розглянувши за участю:
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідачів - Борисенко А.О.,
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1,
Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області,
Головного управління МВС України у Дніпропетровській області,
про проведення розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди.
Обставини справи: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про:
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області невиплаченої компенсації при звільненні у розмірі 4000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_4;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області невиплаченої компенсації при звільненні у розмірі 4000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_4;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. 00 коп. користь ОСОБА_4;
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі категорично не погоджується з відмовою ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги для забезпечення проживання до присвоєння статусу безробітного та отримання допомоги в центрі зайнятості по 4000,00 грн. кожному позивачеві, оскільки звільнення відбулося у зв'язку із скороченням штату. Крім того зазначають, що у зв'язку із вказаною затримкою роботодавець зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки, до моменту постановки на облік у центрі зайнятості, тобто з 06.11.2015р. по 06.12.2015р., що становить по 4000,00 грн. кожному позивачеві, та відшкодувати моральну шкоду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, та додатково зазначили про виплату грошового забезпечення не у день звільнення.
Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, в адміністративному позові заявляла клопотання про проведення засідання без її участі, у разі неявки. Крім того, позивач надала письмові додаткові пояснення до позовної заяви, де зокрема зазначила про несвоєчасну виплату заробітної плати.
Відповідач ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області у запереченнях на адміністративний позов зазначив, що правові підстави для задоволення вимог позивачів відсутні, оскільки останні не проходили службу в органах Національної поліції України, так як проходила службу в підрозділах ОВС, в свою чергу ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області не приймалось будь-яких рішень або дій, що могли б порушити права, свободи та інтереси позивачів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2016р. залучено Головне управління МВС України у Дніпропетровській області другим відповідачем.
Відповідач ГУ МВС України у Дніпропетровській області проти задоволення адміністративного позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов зазначив, що правовідносини позивачів із ОВС України зокрема щодо компенсації при звільненні регулюються не Кодексом Законів про працю України, а Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України та іншими спеціальними нормативними актами. Посилається на те, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 передбачено, що особам рядового і начальницького складу ОВС, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командування, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога, проте позивач ОСОБА_1 на день звільнення мала вислугу 07 років 08 місяць і 03 дні, позивач ОСОБА_5 на день звільнення мала вислугу 08 років 01 місяць і 23 дні.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктом 15 ч.1 ст.3 КАС України передбачено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та і функцій держави, оплачується з державних коштів.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про міліцію» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.
Капітан міліції ОСОБА_4 обіймала посаду слідчого-криміналіста відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУ МВС, старший лейтенант міліції ОСОБА_1 обіймала посаду слідчого відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУ МВС, у зв'язку з чим даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16 вересня 2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було ліквідовано як юридичну особу Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.
Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015р. №485 о/с «По особовому складу» майора міліції капітана міліції ОСОБА_4 слідчого-криміналіста відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУ МВС та лейтенанта міліції ОСОБА_1 слідчого відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУ МВС звільнено у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік) за п.64 "г" (через скорочення штатів), з 06.11.2015р.
Вищезазначений наказ про звільнення прийнято згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».
При зверненні ОСОБА_4 до Головного управління НП України в Дніпропетровській області щодо не виплати вихідної допомоги при звільненні, листом вих.№9/Р-2 від 02.12.2015р. Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ Національної поліції України в Дніпропетровській області скаржника повідомлено про те, що згідно вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у разі звільнення зі служби, у зв'язку із скороченням штатів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше; на день звільнення вислуга ОСОБА_5 складає 08 років 01 місяць і 23 дні, що менше ніж 10 років.
При зверненні ОСОБА_1 до Головного управління НП України в Дніпропетровській області щодо не виплати вихідної допомоги при звільненні, листом вих.№9/С-3 від 02.12.2015р. Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ Національної поліції України в Дніпропетровській області скаржника повідомлено про те, що згідно вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у разі звільнення зі служби, у зв'язку із скороченням штатів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше; на день звільнення вислуга ОСОБА_1 складає 07 років 08 місяців і 03 дні, що менше ніж 10 років.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Тобто зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення невиплаченої компенсації при звільненні позивачі посилаються на положення статті 44 Кодексу законів про працю України щодо виплати вихідної допомоги у розмірі не менше середньомісячної заробітної плати працівнику, якого звільнено у зв'язку із скороченням штатів.
Відповідно до положення статті 44 Кодексу законів про працю України припиненні трудового договору з підстав, зокрема з підстав зазначених пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Згідно п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Проте, правовий та соціальний статус, умови проходження служби працівниками міліції, розміри і порядок виплати їм грошового та пенсійного забезпечення регулювався Законом України «Про міліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року та іншими прийнятими на їх виконання підзаконним нормативними актами.
Отже, правовідносини з приводу проходження позивачами служби унормовані спеціальними актами законодавства, а тому норми всіх інших актів законодавства до цих правовідносин можуть бути застосовані лише в разі відсутності відповідних норм права в них та за умови, що приписи цих актів не суперечать характеру та змісту правовідносин з проходження служби в міліції, тобто в субсидіарному порядку.
Так, згідно зі ч.1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2262) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням (ч.1 ст.9-1 Закону №2262).
Таким чином, оскільки спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини щодо виплати одноразової та щомісячної грошової допомоги, у зв'язку із скороченням штатів, норми статті 44 Кодексу законів про працю України до цих правовідносин не застосовуються, внаслідок чого в задоволенні позову в частині стягнення невиплачених компенсацій при звільненні, слід відмовити.
Відповідно до положень ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як зазначалося вище, позовні вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі по 4000,00 грн. кожному позивачеві, обґрунтовані своєчасною невиплатою саме компенсації при звільненні. Разом з тим, під час розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення невиплачених компенсацій при звільненні, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі по 4000,00 грн. є безпідставними.
Також безпідставними є додаткові посилання позивачів на несвоєчасне виплату грошових коштів за відпрацьовані дні при звільненні, з огляду на наступне.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, визначений Інструкцією про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція), яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України №499 від 31.12.2007р., та розроблена відповідно до Постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року №3720-XII «Про затвердження Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України», постанов Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 11 серпня 1995 року №648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах», від 20 січня 1997 року №30 «Про допомогу на поховання», від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та від 03 січня 2013 року № 2 «Про встановлення надбавок до посадових окладів державних експертів з питань таємниць та фахівців, які залучаються до підготовки рішень та висновків державних експертів з питань таємниць.
Пунктам 1 розділу І Інструкції передбачено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.
Відповідно до пунктів 1.15 та 1.16 розділу І Інструкції виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу підрозділів Державної служби охорони здійснюється щомісяця до 5 числа за минулий місяць.
У разі коли день виплати грошового забезпечення збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, грошове забезпечення виплачується напередодні.
Згідно довідок ПАТ «КБ «Приватбанк» №24HO-4G15-HBVG-3P85 від 12.05.2016р. та №2VF6-QO5R-QUV8-6L4N від 18.02.2016р. зарахування на карткові рахунки ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 1716,64 грн. та ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 1458,20 грн. відповідно, здійснено 24.11.2015р. (дата операції).
Отже, перерахування грошового забезпечення за період з 01.11.2015р. по 06.11.2015р. та його зарахування на карткові рахунки позивачів здійснено без порушення вищезазначеного граничного строку, у зв'язку з чим в задоволенні позову в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі по 4000,00 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_1 слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини (ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р. шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи (п.2).
Верховний Суд України у пункті 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов'язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди. Відсутність хоча б однієї з обов'язкових складових відповідальності за заподіяння шкоди взагалі виключає її настання.
Проте, в ході розгляду справи судом було встановлено відсутність ознак протиправної поведінки Головного управління МВС України у Дніпропетровській області щодо не виплати компенсації при звільненні та виплати грошового забезпечення, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.
Крім того, в судовому засіданні 12.05.2016р. в якості свідка була допитана ОСОБА_6, яка показала, що зателефонувала ОСОБА_5 у день її народження, остання була заплакана, перебувала у тяжкому психічному стані, сказала, що її звільнили і у неї відсутні кошти. Розповіла, що хотіла влаштувалися на роботу, проте трудову книжку отримала лише 11 листопада, продавала свої речі, згодом переїхала з чоловіком до села; хотіла піти до психіатра, проте не пішла оскільки боялася насміхів у селі. Також у телефонній розмові ОСОБА_5 розповіла, що через хворобу перебувала на лікарняному, оскільки так могла отримати кошти. ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_5 стала інакшою людиною і вважає, що це все через звільнення.
Отже, покази свідка ОСОБА_6 вказують на те, що впливом на психічний стан ОСОБА_5 став факт звільнення, що не є предметом у даній справі.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та як наслідок необхідність відмови в задоволенні адміністративного позову повністю.
Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 12.05.2016р.
У повному обсязі постанову складено 17.05.2016р.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Д.В. Сидоренко