Справа № 803/1419/16
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року Справа № 803/1419/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держпродспоживслужби у Волинській області (далі - ГУ Держпродспоживслужби у Волинській області, позивач) звернулося з адміністративним позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Печерський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, відповідач) про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кущ В.В., скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №51717838 від 21.07.2016 року, зобов'язання Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винести постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області від 26.02.2016 року №01.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою головного державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кущ В.В. ВП №51717838 від 21.07.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі поданого позивачем виконавчого документа, а саме постанови Держспоживінспекції у Волинській області №01 від 26.02.2016 року.

Позивач вказує на те, що підставою для винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого є невідповідність виконавчого документа вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: у виконавчому документі не зазначено повне найменування боржника; відсутній код суб'єкта господарської діяльності боржника. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки державний виконавець відповідно до пункту 3 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Таким чином, державний виконавець мав право самостійно одержати інформацію, яка необхідна для проведення виконавчих дій.

Крім того, позивач зазначає, що стягувач у заяві від 07.07.2016 року про примусове виконання рішення повідомив відповідача про повне найменування боржника, код його господарської діяльності, юридичну адресу та банківські реквізити. У зв'язку з цим державний виконавець мав можливість ідентифікувати юридичну особу боржника, а тому не мав законних підстав для винесення оскаржуваної постанови.

В судове засідання представник позивача не прибув, проте від нього надійшла до суду письмова заява від 11 жовтня 2016 року про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не прибув, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про що свідчить підпис уповноваженого представника відповідача на поштовому повідомленні про отримання 06.10.2016 року рекомендованого відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із частиною четвертою статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки в судове засідання представники сторін не прибули, при цьому, від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому суд приходить до висновку, що судовий розгляд справи необхідно здійснювати в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Волинській області (Держспоживінспекцією у Волинській області), правонаступником якої є позивач, винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" №01 від 26 лютого 2016 року (а.с.11). Зазначеною постановою застосовано до ТОВ "Дієса" штраф у розмірі 24330,90 грн. та зобов'язано вказаний штраф сплатити у 15-денний термін з дня отримання постанови до державного бюджету.

З оскаржуваної постанови слідує, що вона набирає чинності з 26 лютого 2016 року та може бути пред'явлена до виконання протягом одного року з дня набрання нею чинності.

Оскільки штраф у розмірі 24330,90 грн. ТОВ "Дієса" добровільно не сплатило, тому Інспекція з питань захисту прав споживачів у Волинській області звернулася до Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою від 07.07.2016 року №499 про примусове виконання рішення (а.с.10).

Постановою головного державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кущ В.В. відмовлено у відкритті виконавчого провадження ВП №51717838 від 21.07.2016 року на підставі поданої Держспоживінспекцією у Волинській області постанови №01 від 26.02.2016 року про стягнення з ТОВ "Дієса" штрафу у розмірі 24330,90 грн. (а.с.8).

Підставою відмови у відкритті виконавчого провадження у постанові зазначено те, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у виконавчому документі не зазначено повне найменування боржника, відсутній код суб'єкта господарської діяльності боржника, без якого неможливо ідентифікувати юридичну особу та направити запити щодо майнового стану боржника.

Вирішуючи справу по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 статті 11 зазначеного Закону встановлено, що на державного виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 2 названої статті до виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою серед іншого віднесені рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Разом з тим, статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Частина 1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" визначає реквізити, які повинні зазначатися у виконавчому документі.

Так, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець зазначив про те, що у виконавчому документі не зазначено повне найменування боржника, однак зазначене не відповідає дійсності, оскільки і в заяві, і в постанові Держспоживінспекції у Волинській області №01 від 26 лютого 2016 року зазначено повне найменування юридичної особи боржника.

Хоча у постанові не вказаний ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності боржника, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Таким чином, державний виконавець має право самостійно одержати інформацію, яка необхідна для проведення виконавчих дій, а тому відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження. Зазначений висновок був зроблений Верховним Судом України у постанові від 25 червня 2014 року у справі №6-62цс14 та є обов'язковим для врахування під час прийняття рішення судом на підставі ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд зазначає, що Інспекція з питань захисту прав споживачів у Волинській області в заяві про примусове виконання рішення від 07.07.2016 року №499 зазначила повне найменування боржника, його місцезнаходження (юридичну адресу) та ідентифікаційний код, а також банківські реквізити.

За таких обставин суд вважає, що в державного виконавця були відсутні підстави для прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України суд, скасовуючи рішення суб'єкта владних повноважень, попередньо визнає його протиправним.

З врахуванням вищевикладеного, суд визнає прийняту головним державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кущ В.В постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №51717838 від 21.07.2016 року протиправною, та її скасовує.

Враховуючи, що суд обрав спосіб захисту порушених прав позивача шляхом скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження попередньо визнавши її протиправною, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання неправомірними дії головного державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кущ В.В.

Також суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача винести постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Інспекції з питань захисту прав споживачів у Волинській області від 26.02.2016 року №01, оскільки відповідно до статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" таке рішення приймається державним виконавцем за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення з пред'явленням виконавчого документа, тобто прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження є обов'язком державного виконавця, визначеним Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин 1 та 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області слід стягнути судовий збір в розмірі 1378 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від 29.09.2016 року №252.

Керуючись статтями 94, 122, 128, 162, 163, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про виконавче провадження", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кущ Віри Валеріївни про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №51717838 від 21.07.2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві судовий збір у розмірі 1378 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук