Справа № 2-а-4019/10/0270
Суддя: Чудак Олеся Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 р. Справа № 2-а-4019/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чудак Олесі Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Балан Марині Анатоліївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до: Приватного підприємства "ОСОБА_3 - 4"

про: стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

ВСТАНОВИВ :

11 жовтня 2010 року Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (Фонд) звернулося в суд з позовом до Приватного підприємства «Вектор-4» (ПП «Вектор-4», Підприємство) про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 9378 грн 95 коп. та пені в розмірі 494 грн 56 коп.

Зазначали, що відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ (Закон №875) відповідач зобовязаний забезпечити встановлений норматив робочого місця, призначеного для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Відповідно до частини другої Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, ПП «Вектор-4» подано до Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік за формою 10-ПІ.

У цьому звіті ними зазначено, що на підприємстві в 2009 році середньооблікова кількість штатних працівників становила 16 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа, кількість інвалід штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях відповідно до вимог статті 19 Закону №875, самостійно розрахована Підприємством 1 особа.

Тобто, як вбачається із поданого звіту, ПП «Вектор-4» виконало норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році у кількості однієї особи.

Однак, при перевірці правильності поданого відповідачем розрахунку встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників на Підприємстві становила 19 осіб. На Підприємстві працював інвалід ІІІ групи ОСОБА_4 з 02 листопада 2009 року, тобто середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність становить 0 осіб.

Також, відповідач посилався на те, що відповідно до трудового договору від 06 травня 2009 року на Підприємстві працював ще один інвалід ОСОБА_3, хоча при проведені перевірки дана особа в жодних документах не значилась.

Крім того, зазначили, що ОСОБА_3 є інвалідом І-ої групи ІНФОРМАЦІЯ_1 і згідно з висновками МСЕК являється непрацездатним. Згідно з листом Державної податкової інспекції у м. Вінниці від 03 серпня 2010 року №24385/29 ОСОБА_3 в 2009 році не отримував доходів, що свідчить про те, що він не був включений в середньооблікову чисельність штатних працівників.

Таким чином, ПП «Вектор-4» не виконало нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році у кількості однієї особи, а також подано невірний звіт й не розраховано адміністративно-господарські санкції.

За таких обставин, ними всупереч вимогам частини четвертої статті 20 Закону №875, якою передбачено обовязок підприємств, установ, організацій та інших сплатити адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом та пункту 3.7 Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ не розрахована та у рядку 06 не відображена сума коштів адміністративно-господарських санкцій, яку повинен розрахувати і сплатити роботодавець самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 Закону №875.

Порушення термінів сплати цих санкцій тягне за собою нарахування пені.

Також, листом від 14 червня 2010 року №02-04/1653 Лівобережний міжрайонний центр зайнятості повідомив, що ПП «Вектор-4» у 2009 році надавало інформацію для організації працевлаштування інвалідів. На заявлену вакансію центром зайнятості направлено 3 безробітних з числі інвалідів, проте Підприємством у працевлаштуванні цим особам відмовлено.

Таким чином, посилаючись на те, що ПП «Вектор-4» адміністративно-господарські санкції не розраховано та вчасно (добровільно) не сплачено, - просили стягнути з них 9378 грн 95 коп. санкції та 494 грн 56 коп. нарахованої пені в судовому порядку.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року провадження відкрито і адміністративна справа призначена до розгляду.

В судовому засіданні представник Фонду головний спеціаліст відділу забезпечення надходжень, організаційної роботи по соціальному захисту інвалідів та кадрового забезпечення ОСОБА_1 (доручення на а.с. 71) позов підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 (довіреність на а.с. 36) у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях які додані до матеріалів справи (а.с. 39-40, 57-58). Додатково пояснила, що відповідно до наказу №1 від 06 травня 2009 року на Підприємстві створено спеціальне робоче місце на основі чого заключний трудовий договір між інвалідом ОСОБА_3 та адміністрацією ПП «Вектор-4». Форма оплати праці відрядна, тобто заробітна плата видається по мірі підписання актів виконаних робіт.

Несвоєчасність виплати заробітної плати ОСОБА_3 не означає, що він не працював в ПП «Вектор-4», оскільки рішенням Замостянського районного суду від 17 червня 2010 року з Підприємства стягнено на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період роботи з 06 травня 2010 року по 02 червня 2010 року в розмірі 9660 грн 38 коп. З даної суми зроблені відрахування до всіх бюджетних фондів.

За таких обставин, ПП «Вектор-4» не порушено вимоги статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а відтак відсутні підстави стягнення адміністративно-господарських санкцій і пені.

Суд заслухав пояснення учасників процесу, повно, всебічно, обєктивно дослідив матеріали справи та надав їм юридичну оцінку.

Зокрема, суд встановив, що оскільки середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ПП «Вектор-4» складає більше 8 осіб, то Підприємство зареєстроване у відповідному відділенні Фонду соціального захисту населення за своїм місцем знаходження (Вінницьке відділення) і щороку подає цьому відділенню звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Звіт за формою 10-ПІ, затвердженою Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року №42 відповідачем подано 09 лютого 2010 року (а.с. 5-6).

У звіті, зокрема, зазначено, що на підприємстві за 2009 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу склала 16 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників 181,5 грн, а середньорічна заробітна плата штатного працівника 11344 грн, сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - відсутня.

Відповідно до «Порядку проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 та на підставі направлення №01-08/800 від 25 травня 2010 року заступником начальника відділу забезпечення надходжень, організаційної роботи по соціальному захисту інвалідів та кадрового забезпечення ОСОБА_5 проведена планова виїзна перевірка щодо реєстрації підприємства у відділенні Фонду, заповнення та подання звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік, виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році та сплати адміністративно-господарських санкцій та пені у разі його невиконання.

Перевірка проведена з відома директора та головного бухгалтера Підприємства.

За результатами перевірки складено акт від 02 червня 2010 року №55, у якому встановлено, що в 2009 році середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становила 19 осіб. На підприємстві працював інвалід ІІІ групи ОСОБА_4 проте лише з 02 листопада 2009 року, тобто середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність становить 0 осіб, фонд оплати праці штатних працівників становить 178,2 тис. грн, середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 9378,95 грн.

Таким чином, ПП «Вектор-4» подало невірний звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік в якому не зазначило про невиконання нормативу встановленого частиною першою статті 19 Закону №875 у кількості одного робочого місця і не розрахувало адміністративно-господарські санкції.

В результаті виявлених порушень, Підприємству запропоновано в десятиденний термін подати новий звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік та сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі однієї середньорічної заробітної плати штатного працівника на підприємстві та пеню.

З актом перевірки відповідач ознайомлений, один примірник якого ним отриманий проте від його підписання відмовився (а.с. 7-8).

Так, 03 червня 2010 року ПП «Вектор-4» подано заперечення на акт №55 від 02 червня 2010 року в якому зазначили наступне.

За період з 06 травня по 01 січня 2010 року Підприємство не допускало порушень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України», оскільки починаючи з 06 травня 2009 року на Підприємстві працює інвалід ОСОБА_3, а з 02 листопада 2009 року працює інвалід ОСОБА_4, а відтак Підприємство не буде сплачувати адміністративно-господарські санкції та пеню (а.с. 9).

За результатами розгляду поданого заперечення, Фонд повідомив про те, що в ході проведення перевірки жодної інформації й документального підтвердження перебування у штаті Підприємства у 2009 році працівника ОСОБА_3 не надано, а також у розрахунково-платіжних відомостях про нарахування заробітної плати за період з січня по грудень 2009 року заробітна плата останньому не нараховувалась.

За таких обставин, ПП «Вектор-4» не виконало норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році й повинно сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню, а у разі їх не сплати Фонд буде змушений звернутись в суд про їх стягнення (а.с. 10).

З метою вирішення спорів, що виникають із правовідносин за статтями 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Вінницьке відділення Фонду 10 червня 2010 року №01-08/945 звернулося до директора Лівобережного міжрайонного центру зайнятості м. Вінниці з проханням повідомити інформацію щодо подання ПП «Вектор-4» у 2009 році звітів про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів (а.с. 15).

Листом від 14 червня 2010 року №02-04/1653 Лівобережний міжрайонний центр зайнятості повідомив, що ПП «Вектор-4» інформацію для організації працевлаштування інвалідів у 2009 році за посадою двірник надавало. Дата реєстрації вакансії №004 25 вересня 2009 року, дата підтвердження 20 листопада 2009 року, дата зняття вакансії 20 листопада 2009 року. На заявлену вакансію центром зайнятості направлено 3 безробітних з числа інвалідів, проте Підприємством у працевлаштуванні цим особам відмовлено (а.с. 16).

Як вбачається із матеріалів справи, звіт за формою 3-ПН відповідачем подавався станом на 25 вересня 2009 року (а.с. 17).

У цьому звіті ПП «Вектор-4» надало інформацію про кількість створених робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме, зазначено вакантне (вільне) робоче місце двірника.

Крім того, на запит Фонду від 07 жовтня 2010 року №01-08/1906 управлінням Пенсійного фонду у Вінницькому районі Вінницької області надано інформацію наступного змісту.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію по І-ій групі інвалідності загального захворювання з 13 квітня 1984 року. Група інвалідності йому встановлена з 04 квітня 1984 року довічно.

Дані по персоніфікованому обліку з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року у Управлінні на ОСОБА_3 відсутні (а.с. 27).

Також, із наданої управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькому районі довідки МСЕК вбачається, що ОСОБА_3 є не працездатним.

Таким чином, вважаючи що ПП «Вектор-4» порушено чинне законодавство щодо невиконання нормативу робочих місць, призначених для інвалідів, що в свою чергу зачіпає інтереси держави у сфері соціального захисту інвалідів та завдає матеріальної шкоди Фонду соціального захисту населення, який є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Фонд звернувся в суд за стягненням адміністративно-господарської санкції та пені.

При цьому надано розрахунок заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені за підписом заступника начальника відділу забезпечення надходжень, організаційної роботи по соціальному захисту інвалідів та кадрового забезпечення ОСОБА_5 станом на 08 жовтня 2010 року (а.с. 18-19).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю (ч. 1 ст. 17 Закону №875).

Забезпечення такого права здійснюється шляхом безпосереднього звернення інваліда до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (ч. 1 ст. 18 Закону №875).

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань, а центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів приймається рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування (ч. 2, 3 ст. 18-1 Закону №875).

В свою чергу підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, а також відповідно до частини третьої статті 18 Закону №875, надавати державній службі зайнятості інформацію для організації працевлаштування інвалідів і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Статтею 19 Закону №875 передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, і організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч. 2 ст. 19 Закону №875).

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, щороку подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів (ч. 9 ст. 19 Закону №875).

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю (ст. 20 Закону №875).

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. 2).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону (ч. 4 ст. 20 Закону №875).

Спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку (ч. 9 ст. 20 Закону №875).

Так, що стосується визначення предмета доказування у справі про стягнення адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів, то слід зазначити, що адміністративно-господарську відповідальність, передбачену статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», за своєю правовою природою слід визнати господарсько-правовою відповідальністю.

Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Із цією нормою кореспондує стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), якою на сторони покладено обовязок доводити ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення.

Аналіз норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» в чинній редакції дозволяє дійти висновку, що первинним є встановлення вини або її відсутності у діях чи бездіяльності роботодавця шляхом оцінки доказів виконання роботодавцем заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про наявність вакансій органів працевлаштування, а не обовязок органів, визначених частиною першою статті 18 цього Закону центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів працевлаштувати інвалідів.

Зокрема, Інструкцією щодо заповнення форми звітності №3-ПН «Звіт про наявність вакансій», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року №420, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2005 року за №1534/11814 (Інструкція) встановлено, що підприємства, установи й організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форми власності та господарювання повинні за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

Форма використовується для інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню громадян, зареєстрованих у центрах зайнятості як такі, що шукають роботу, для підбору персоналу на замовлення роботодавців, для оцінки поточної потреби в кадрах та організації професійної підготовки населення відповідно до потреб ринку праці.

Форма складається із трьох розділів, а саме: 1) характеристика вакантного місця; 2) вимоги до претендента на вакансію; 3) додаткові вимоги.

Тобто, звіти за формою державної статистичної звітності №3-ПН містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду.

Цей звіт є актом інформування органи працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство інвалідів із встановленим рівнем нозології для працевлаштування на товаристві.

Обовязок державних органів щодо працевлаштування інвалідів виникає лише після виконання підприємствами обовязку щодо створення робочих місць і надання передбаченої законодавством про соціальну захищеність інвалідів інформації про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів.

При відсутності такої інформації, органи, визначені статтею 18 Закону №875, не можуть скористатися своїми правами.

Особи яким встановлено відповідно до довідки МСЕК інвалідність із зазначенням рекомендацій беруться на облік для працевлаштування в державній службі зайнятості, а державна служба зайнятості в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням вимог роботодавця.

В свою чергу, враховуючи вищенаведене, обовязок підприємства працевлаштувати інваліда виникає при наявності відповідної пропозиції органів, вказаних у статті 18 Закону №875, чи у разі самостійного звернення інваліда. Безпосереднє працевлаштування інвалідів шляхом укладання трудового договору, відповідно до чинного законодавства, здійснюється підприємством, до якого направлено інваліда для працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, звіт за формою 10-ПІ, затвердженою Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року №42 відповідач подав 09 лютого 2010 року (а.с.5).

У звіті, зокрема, зазначено, що на підприємстві за 2009 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу склала 16 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників 181,5 грн, а середньорічна заробітна плата штатного працівника 11344 грн, сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - відсутня.

Стосовно посилань позивача, що ОСОБА_3 не може бути зарахований відповідачем до нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році, оскільки отсанній згідно довідки МСЕК є інвалідом І-ої групи, являється не працездатним, а також те що він працював на Підприємстві відповідно до укладеного трудового договору, який має всі ознаки цивільно-правової угоди, що свідчить про неможливість включення його в середньооблікову чисельність штатних працівників, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року №286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 року за №1442/11722, форми державних статистичних спостережень на підприємствах заповнюються на основі типових форм первинної облікової документації.

До первинної облікової документації для визначення кількісного складу працівників належать:

- наказ (розпорядження) про прийом на роботу, переведення на іншу роботу, припинення трудового договору;

- особова картка;

- наказ (розпорядження) про надання відпустки;

- табель обліку використання робочого часу та розрахунку заробітної плати;

- розрахунково-платіжні відомості, розрахункові відомості, платіжні відомості;

- особові рахунки, трудові договори (контракти), цивільно-правові договори й інші документи первинного та бухгалтерського обліку, затверджені у встановленому порядку, що характеризують кількісний та якісний склад працівників, їхній дохід у грошовій, натуральній формах, а також розміри пільг і компенсацій.

В облікову кількість штатних працівників включаються усі наймані працівники, які уклали письмово трудовий договір(контракт) і виконували постійну, тимчасову або сезонну роботу один день і більше, а також власники підприємства, якщо, крім доходу, вони отримували заробітну плату на цьому підприємстві (п.2.1 Інструкції).

Так, згідно наказу №1 від 06 травня 2009 року на ПП «Вектор-4» створено одне робоче місце для працевлаштування інваліда з посадою сторож (а.с.74).

На підставі даного наказу 06 травня 2009 року між ПП «Вектор-4» та ОСОБА_3 укладено трудовий договір на зайняття ним створеної посади. Форма оплати праці відрядна, яка передбачена статтею 97 Кодексу Законів про працю України (а.с. 41).

Таким чином, заробітна плата ОСОБА_3 виплачувалась по мірі підписання актів виконаних робіт.

Не включення ОСОБА_3 в табелях обліку робочого часу, у відомостях нарахування заробітної плати на протязі 2009 року, не може свідчити про те, що він не працював на ПП «Вектор-4», оскільки рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17 червня 2010 року з відповідача на користь ОСОБА_3 стягнено заробітну плату за період його роботи на Підприємстві з 06 травня 2009 року по 02 червня 2010 року в розмірі 9660 грн 38 коп.

В подальшому рішення суду відповідачем виконано та здійснено відрахування до всіх бюджетних фондів (а.с. 43-53).

Таким чином, із матеріалів справи та представлених відповідачем доказів не вбачається бездіяльності чи протиправних дій відповідача, а також його вини у непрацевлаштуванні інвалідів, що є складовими господарського правопорушення. Підприємством здійснені всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського правопорушення, а тому відсутні правові підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права про відповідальність за порушення зобовязань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності повязане з необхідністю доведення порушення зобовязання.

Адміністративно-господарську відповідальність, передбачену статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», за своєю правовою природою слід визнати господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України). Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Важливим в цій ситуації є встановлення вини або її відсутності у діях чи бездіяльності роботодавця шляхом оцінки доказів виконання роботодавцем заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про наявність вакансій органів працевлаштування.

По своїй правовій природі штрафні санкції застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю, тобто за неналежне виконання обовязку, покладеного законом.

Таким чином, суд вважає, що ПП «Вектор-4» вжило усіх залежних від нього заходів для організації і забезпечення працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу, чим було повністю виконано вимоги частини третьої статті 18, частин першої, другої статті 19 Закону №875.

За таких обставин, вимога Фонду про зобовязання відповідача за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню за порушення терміну сплати вказаних санкцій на користь Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є безпідставною.

Враховуючи те, що вимоги позивача необґрунтовані, не відповідають дійсним обставинам та не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, суд доходить висновку про доцільність відмовити у задоволенні позову.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат відмовлено, то судові витрати по сплаті судового збору стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статями 70, 71, 79, 86, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 29.11.10

Суддя Чудак Олеся Миколаївна

24.11.2010