Справа № 815/691/16
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/691/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Стеценко О.О.;

судді Гусева О.Г.,

судді Свиди Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, стягнення вихідної допомоги, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - Позивач, або ОСОБА_1.) з адміністративним позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 152-160) до Апеляційного суду Одеської області (далі - Відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі - Відповідач-2, або ДСА України), третя особа без самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, в якому Позивач просить суд визнати протиправними відмову Апеляційного суду Одеської області у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги, відмову ДСА України у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги, стягнути з Апеляційного суду Одеської області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 257686,00 грн., зобов'язати ДСА України виділити та перерахувати Апеляційному суду Одеської області кошти для проведення виплати судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 257686,00 грн. - 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день звільнення з посади судді Апеляційного суду Одеської області і реалізованого права на відставку судді.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

Так, Позивач зазначив, що 01.10.1991 року Позивач був призначений на посаду судді Первомайського районного суду Харківської області, а з 05.07.2011 року Позивач був обраний на посаду судді безстроково. 15.07.2004 року Позивач був призначений на посаду судді Апеляційного суду Одеської області. Маючи необхідний для відставки судді стаж роботи, встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року, 27.02.2015 року Позивачем було подано заяви до Вищої ради юстиції та Верховної ради України про відставку з посади судді Апеляційного суду Одеської області відповідно до п.9 ч.5 ст.126, ст.131 Конституції України та відповідно до ст.109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року, у редакції чинній на день подання заяви. 17.03.2015 року вказані заяви були надіслані до Вищої ради юстиції і лише 01.10.2015 року (більше, ніж півроку) Вищою радою юстиції було прийнято рішення про внесення подання до Верховної ради України про звільнення Позивача з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України № 788-VIII від 12.11.2015 року Позивач був звільнений з посади судді у зв'язку з подачею заяви про відставку. Наказом голови Апеляційного суду Одеської області № 201-ос від 24.11.2015 року Позивач був відрахований зі штату суду та звільнений з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України. Загальний стаж роботи Позивача складає більш ніж 40 років, стаж, який давав право на відставку складає 26 років 1 місяць 15 днів, з них стаж роботи суддею 24 роки 1 місяць 24 днів.

При звільненні Позивачу не була нарахована і виплачена вихідна допомога, на яку він отримав право після 20 років роботи суддею і яка повинна була бути призначена Позивачу у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою, як це передбачено ст.136 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010 року, у редакції чинній на день досягнення Позивачем 65-ти річного віку та на час реалізації права на відставку.

10.12.2015 року Позивач звернувся до голови Апеляційного суду Одеської області та голови ДСА Украйни із заявами про нарахування та виплату вихідної допомоги, у зв'язку з виходом у відставку, проте Відповідачі залишили заяви Позивача без задоволення.

В судове засідання 10.10.2016 року Позивач не з'явився, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі (а.с. 159).

Представник Відповідача-1 в судове засідання 10.10.2016 року не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та прийняти рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, вказаних у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.60-62), в яких зазначив наступне.

На виконання Постанови Верховної Ради України № 788 від 12.11.2015 року про звільнення з посади відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку, наказом голови Апеляційного суду Одеської області № 201-ос від 24.11.2015 року Позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Одеської області.

На час звільнення судді Кулаковського А.О. з посади чинна редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 року норми щодо виплати вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, не містить. Так, Законом України № 1166-V1І від 27.03.2014 року «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зазначена норма була виключена із Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з 01.04.2014 року. Таким чином, на думку Відповідача-1, правові підстави для виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день звільнення з посади судді Апеляційного суду Одеської області - 12.11.2015 року відсутні. Крім того, Відповідач-1 зауважив, що Апеляційний суд Одеської області не є належним відповідачем по справі в частині позовних вимог про стягнення вихідної допомоги, оскільки не є розпорядником бюджетних коштів з фінансування судової влади, яким є ДСА України.

В судовому засіданні 10.10.2016 року представник Відповідача-2, ДСА України, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні з підстав, вказаних у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с 63-66), в яких зазначив наступне.

Постанова про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з виходом у відставку прийнята Верховною Радою України 12.11.2015 року. Статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону № 2453-VІ від 07.07.2010 року було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Проте, 01.04.2014 набрав чинності Закон України № 1166-VII від 27.03.2014 року "Про запобігання, фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", пунктом 28 розділу II якого ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключено. Вказані положення Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" неконституційними не визнавалися. Отже, на думку Відповідача-2, суддям, які виходили у відставку після 31.03.2014 року (починаючи з 01.04.2014 року) виплата вихідної допомоги законодавством передбачена не була. З огляду на наведене, Відповідач-2 вважає, що оскільки станом на день виходу судді Кулаковскього А.О. у відставку, 12.11.2015 року, виплата вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою законодавством передбачена не була, тому така вихідна допомога йому не виплачувалася.

Представник Відповідача-2 також зазначив, що Відповідач-1 є розпорядником коштів нижчого рівня та самостійно здійснює, нарахування працівникам апарату суду та суддям, які перебувають з ним у трудових відносинах, виплат, передбачених чинними нормативними актами, в межах коштів, затверджених кошторисом видатків на відповідний рік. Видатки на утримання кожного суду виписані окремим рядком у додатку № 8 до Закону України "Про державний бюджет України" на відповідний фінансовий рік. Позивачу заробітна плата нараховувалася та виплачувалася Відповідачем-1 та розрахунок при виході у відставку, також здійснювався Відповідачем-1. Позивач не перебував у трудових відносинах з ДСА України. Відносини між Позивачем і ДСА України в частині оплати праці не виникали, в даному випадку голова суду видає відповідний наказ на підставі акта про призначення на посаду судді чи обрання суддею безстроково та визначає розміри заробітної плати з дотриманням норм і гарантій в оплаті праці відповідно до приписів чинного законодавства.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору, Державна казначейська служба України, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника до судового засідання не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталась, письмових пояснень та свого ставлення до предмету позову не надала. Судом визнано неявку третьої особи неповажною, та, на підставі ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства в України (далі - КАС України), ухвалено рішення про розгляд справи за її відсутності.

Частиною 6 ст.128 КАС України передбачено, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справ, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи заяви Позивача та Відповідача-1 про розгляд справи у їх відсутність, неявку в судове засідання третьої особи, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження 17.10.2016 року на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши позовну заяву, додатки до позовної заяви, письмові заперечення Відповідача-1 та Відповідача-2, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

01.10.1991 року Позивач був призначений на посаду судді Первомайського районного суду Харківської області (а.с. 19, 27).

15.07.2004 року Позивач був призначений на посаду судді Апеляційного суду Одеської області (а.с. 24, 27).

Маючи необхідний для відставки судді стаж роботи, встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року, 27.02.2015 року Позивачем було подано заяви до Вищої ради юстиції та Верховної ради України про відставку з посади судді Апеляційного суду Одеської області відповідно до п.9 ч.5 ст.126, ст.131 Конституції України та відповідно до ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року, у редакції чинній на день подання заяви (а.с. 28, 29).

23.03.2015 року вказані заяви надійшли до Вищої ради юстиції (а.с. 30).

01.10.2015 Вищою радою юстиції було прийнято рішення № 725/0/15-15 про внесення подання до Верховної ради України про звільнення Позивача з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 30).

Постановою Верховної Ради України № 788-VIII від 12.11.2015 року Позивач був звільнений з посади судді у зв'язку з подачею заяви про відставку (а.с. 31-33).

Наказом голови Апеляційного суду Одеської області № 201-ос від 24.11.2015 року Позивач був відрахований зі штату суду та звільнений з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України (а.с. 34).

Загальний стаж роботи Позивача станом на дату звільнення складав 31 рік 9 місяців 6 днів, з них стаж роботи суддею 24 роки 1 місяць 23 дні.

У вищевказаному наказі посилання на здійснення Позивачеві нарахування та виплати вихідної допомоги у розміри 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою, як це передбачено ст.36 Закону України № 2453-VІ від 07.07.2010 року «Про судоустрій і статус суддів», відсутнє.

Станом на 24.11.2015 року, відповідно до довідки Апеляційного суду Одеської області № 61 від 25.11.2015 року, розмір заробітної плати діючого судді Апеляційного суду Одеської області складав 25768,60 грн. (а.с.37).

10.12.2015 року Позивач звернувся до голови Апеляційного суду Одеської області та голови ДСА Украйни із заявами про нарахування та виплату вихідної допомоги, у зв'язку з виходом у відставку (а.с. 35, 36).

Листом Державної судової адміністрації України № К1581-15-1579/15 від 23.12.2015 року Позивача було повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги (а.с. 38).

Листом Апеляційного суду Одеської області № 29397/15 від 22.12.2015 року Позивача було також повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги (а.с. 41).

Не погодившись з відмовою Відповідачів у здійсненні нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, вважаючи свої права порушеними, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом (а.с. 152-160).

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 року, (в редакції чинній на момент виникнення права на відставку у Позивача) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Також, згідно ч.1 ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 року (в редакції чинній на момент виникнення права на відставку у Позивача) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

З 01.04.2014 року, у зв'язку із прийняттям Верховною Радою України Закону України №1166-VІІ від 27.03.2014 року "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", стаття 136 із Закону України №2453-VI від 07.07.2010 року була виключена.

Отже, через зміни в законодавстві з 01.04.2014 року було скасовано таку складову соціального захисту суддів, як вихідна допомога у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку.

У мотивувальній частині Рішення №18-рп/2011 від 14.12.2011 року Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24.06.1999 року №6-рп/99, від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22.05.2008 року.

Крім того, в Рішенні №3-рп/2013 від 03.06.2013 року (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) Конституційний Суд України зазначив, що положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Отже, виходячи із вищезазначених положень, зміст та обсяг досягнутих суддями соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього матеріального та соціального забезпечення виникають не в момент призначення пенсії або довічного грошового утримання, а в момент виникнення права на їх призначення або реалізації цього права.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки, на момент виникнення права Позивача на відставку, у зв'язку з досягненням 20-річного стажу роботи на посаді судді, ст. 136 Закону №2453-VI діяла і передбачала пов'язане із цим право на отримання вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для Позивача, так і для Відповідачів.

Зазначений висновок суду спростовує твердження Відповідачів, викладених в письмових запереченнях, в якості підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Судом встановлено, що з 15.07.2004 року ОСОБА_1 займав штатну суддівську посаду в Апеляційному суді Одеської області та наказом голови Апеляційного суду Одеської області № 201-ос від 24.11.2015 року Позивач був відрахований зі штату суду та звільнений з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Таким чином саме Відповідач-1, який є юридичною особою, має обов'язок нараховувати та виплачувати заробітну плату та інші закріплені законодавством винагороди та виплати ОСОБА_1, який перебував з Відповідачем-1 в трудових відносинах, в тому числі і вихідну допомогу.

Згідно ч. 1, 2 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Бюджетні призначення на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди - щодо фінансового забезпечення діяльності цих органів; Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації.

Відповідно до Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням Ради суддів України №12 від 22.10.2010 року, матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів відноситься до компетенції Державної судової адміністрації України.

Таким чином, законодавством України чітко передбачено обов'язок Державної судової адміністрації України щодо здійснення матеріального забезпечення суддів у відставці.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст.2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, стягнення вихідної допомоги, зобов'язання вчинити дії підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 128, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністраціїз України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, стягнення вихідної допомоги, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними відмову Апеляційного суду Одеської області у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги.

Визнати протиправними відмову Державної судової адміністрації України у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги.

Стягнути з Апеляційного суду Одеської області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 257686,00 грн.

Зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити та перерахувати Апеляційному суду Одеської області кошти для проведення виплати судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 257686,00 грн. - 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день звільнення з посади судді Апеляційного суду Одеської області і реалізованого права на відставку судді.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Стеценко О.О.

Суддя Гусев О.Г.

Суддя Свида Л.І.