Справа № 816/1347/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/1347/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2016 року ОСОБА_3 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 22 липня 2016 року №126440-17, №126439-17, №126444-17, № 126443-17, №126442-17, №126441-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на протиправність та необґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень. Позивач вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки, в силу вимог статті 58 Конституції України, положення статті 266 Податкового кодексу України не мають зворотної дії в часі.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на те, що позивач є власником декількох об'єктів нерухомості, що, відповідно до положень підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідач зазначив, що наявність відповідної норми Податкового кодексу України, а саме: статті 266, яка повністю врегульовує процедуру адміністрування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та чітко визначає його ставки, є, на думку відповідача, достатньою підставою для виникнення у контролюючого органу обов'язку по нарахуванню такого податку та винесення відповідних податкових повідомлень-рішень, а у платника податків виникнення зобов'язання щодо його сплати.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником нерухомого майна, а саме:

- з 04.06.2008 нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою вул. Грушевського Михайла, 28, м. Лубни, Полтавська область, площею 368,8 кв. м., форма власності приватна, частка власності 1/1, реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15304593;

- з 25.11.2011 нежитлової будівлі, розташованої за адресою вул. Лубенського Петра, 18, м. Лубни, Полтавська область, площею 906,9 кв. м., форма власності приватна, частка власності 1/1, реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14300154;

- з 17.12.2013 млина, розташованого за адресою вул. Лубенського Петра, 43, м. Лубни, Полтавська область, загальною площею 2278,9 кв. м., форма власності приватна, розмір частки 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07;

- з 20.12.2013 нежитлової будівлі механізованої хлібопекарні, розташованої за адресою вул. Лубенського Петра, 47, м. Лубни, Полтавська область, загальною площею 1827,3 кв. м., форма власності приватна, розмір частки 1/1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07;

- з 28.11.2014 зерноскладу, розташованого за адресою вул. Лубенського Петра, 45, м. Лубни, Полтавська область, загальною площею 2302,5 кв. м., форма власності приватна, розмір частки 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07;

- з 09.10.2015 нежитлової будівлі, розташованої за адресою, вул. Лубенського Петра, 49, м. Лубни, Полтавська область, загальною площею 2239,9 кв. м., форма власності приватна, розмір частки 2/3, вид спільної власності спільна часткова, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким ст.266 ПКУ викладена в новій редакції, а об'єкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об'єктами нежитлової нерухомості.

У відповідності до пункту 10.2 статті 10 та підпункту 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішенням 48 позачергової сесії 6 скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 14.01.2015 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" /а. с. 60/, вирішено встановити ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік /пункти 1-4 рішення/.

Згідно з п.п. 266.7.1 та 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України Лубенською ОДПІ 24.06.2016 сформовані та надіслані позивачу податкові повідомлення-рішення

- № 126440-17, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300" за 2015 рік у розмірі 4491,98 грн за об'єкт: нежитлова будівля, розташована за адресою вул. Грушевського 28, м. Лубни, період, за який нарахований податок: з 01.01.2015 по 31.12.2015, загальна площа: 368,8 кв. м., ставка податку за 1 кв. м. 12,18 грн /а. с. 16-17/;

- № 126439-17, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300" за 2015 рік у розмірі 11 046,04 грн за об'єкт: нежитлова будівля, розташована за адресою вул. П. Лубенського, 18, м. Лубни, період, за який нарахований податок: з 01.01.2015 по 31.12.2015, загальна площа: 906,9 кв. м., ставка податку за 1 кв. м. 12,18 грн /а. с. 18-19/;

- № 126444-17, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300" за 2015 рік у розмірі 27 757 грн за об'єкт: млин, розташований за адресою вул. П. Лубенського, 43, м. Лубни, період, за який нарахований податок: з 01.01.2015 по 31.12.2015, загальна площа: 3278,9 кв. м., ставка податку за 1 кв. м. 12,18 грн /а. с. 20-21/;

- № 126443-17, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300" за 2015 рік у розмірі 4547,01 грн за об'єкт: нежитлова будівля, розташована за адресою вул. П. Лубенського, 49, м. Лубни, період, за який нарахований податок: з 01.10.2015 по 31.12.2015, загальна площа: 1493,27 кв. м., ставка податку за 1 кв. м. 12,18 грн /а. с. 22-23/;

- № 126442-17, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300" за 2015 рік у розмірі 22 256,51 грн за об'єкт: нежитлова будівля механізована хлібопекарня, розташована за адресою вул. П. Лубенського, 47, м. Лубни, період, за який нарахований податок: з 01.01.2015 по 31.12.2015, загальна площа: 1827,3 кв. м., ставка податку за 1 кв. м. 12,18 грн /а. с. 24-25/;

- № 126441-17, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300" за 2015 рік у розмірі 28 044,45 грн за об'єкт: зерносклад, розташований за адресою вул. П. Лубенського, 45, м. Лубни, період, за який нарахований податок: з 01.01.2015 по 31.12.2015, загальна площа: 2302,5 кв. м., ставка податку за 1 кв. м. 12,18 грн /а. с. 16-17/

Позивач, не погоджуючись з правомірністю прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно приписів ст. 265, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 ст.266 ПКУ, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення, згідно вимог підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПКУ встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Рішенням 48 позачергової сесії 6 скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 14.01.2015 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" /а. с. 60/, вирішено встановити ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік на рівні 1% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування (пункти 1-4 рішення).

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

За приписами статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

У свою чергу, відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (пункт 10.3 статті 10 Податкового кодексу України).

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом /підпункт 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України/.

Відповідно до підпункту 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, місцеві ради, згідно ПК України, мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

Згідно із пунктом 12.5. статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Суд звертає увагу, що законодавцем при прийнятті Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким фактично запроваджено податок на майно, в тому числі, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, одночасно не було внесено зміни до підпункту 12.3.4. пункту 12.3., 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та не встановлено виключення для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в частині введення його в дію в іншому порядку, ніж як у тому що визначений ст. 12 Податкового кодексу України і, в такому разі, також поширюється на встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Таким чином, порядок введення та застосування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, має відбуватися в порядку визначеному законом.

Так, Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01.01.2015 року рекомендовано, крім іншого, органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону ... прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році ... податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

В свою чергу, суд звертає увагу, що законодавець приймаючи вказаний закон, фактично створив умови, які не сприяють юридичній визначеності. Оскільки, з однієї сторони прийнятий нормативний акт, який вказує про необхідність прийняття рішень щодо встановлення саме у 2015 році податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, хоча сам нормативний акт, який це встановив набрав чинності також у цей же бюджетний період - 2015 року, та, з іншої сторони, законодавець залишив в силі діючу норму закону, згідно якої діє особливий, визначений законом порядок в частині застосування встановленого місцевого податку, а саме підпункт 12.3.4. пункту 12.3., 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, згідно якого рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Оскільки, в даному випадку, законом визначений спеціальний порядок застосування податку, а саме обов'язкове та офіційне оприлюднення відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваного місцевого податку, а Рішення 48 позачергової сесії 6 скликання Лубенської міської ради від 14 січня 2015 року "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", яким встановлений розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2015 році, офіційно оприлюднене Лубенською міською радою у газеті "Лубенщина" 24 січня 2015 року, то обов'язок сплати виникає не раніше, ніж з наступного бюджетного року, тобто з 2016 року.

В іншому випадку застосування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Зазначені норми узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Також, принцип стабільності знаходить своє втілення у випадку запровадження нових податків та зборів.

Суд звертає увагу, що Податковим кодексом України прямо передбачено як обовязок місцевих рад встановлювати податок на майно, в тому числі і податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, так і порядок встановлення місцевих податків та зборів рішеннями органів місцевого самоврядування.

З аналізу викладеного випливає, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення мало бути прийнято та оприлюднене до 15 липня 2014 року.

Оскільки, рішення позачергової 48 сесії 6 скликання Лубенської міської ради "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" прийняте 14 січня 2015 року та офіційно оприлюднене 24 січня 2015 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого адміністративного суду України від 30 серпня 2016 року у провадженні №К/800/8077/16 (№ рішення в ЄДРСР 60223298).

В силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частин першої, другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За змістом Рішення Європейського Суду з прав людини від 22 вересня 1994 року у справі "Ентрік проти Франції" (від 22 вересня 1994 року) вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права. Тобто, втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно є законним.

В своїх рішення, Європейський Суд з прав людини, підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа вливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб ("Баєлер проти Італії" (заява № 33202/96), "Онер'їлбіз проти Туреччини" (заява №48939/99), "Megadat.com. проти Молдови" (від 08 квітня 2008 року, заява № 21151/04), "Москаль проти Польщі" (від 15 вересня 2009 року, заява № 10379/05).

Так, в Рішеннях Європейського Суду "Лелас проти Хорватії" (від 20 травня 2010 року, заява №55555/08), "Тошкуце та інші проти Румунії" (від 25 листопада 2008 року, заява № 36900/03) зазначено, що на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

У пункті 73 Рішення Європейського Суду "Москаль проти Польщі" (від 15 вересня 2009 року, заява № 10379/05), зазначено, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по соті суперечило б загальним інтересах. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, заява №36548/97). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримаються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов'язків (див., зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії". Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також, у спірних правовідносинах суд застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку відповідач не довів суду, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Разом із цим, позивач навів належні та допустимі докази порушення відповідачем його прав та законних інтересів у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що визначення ОСОБА_3 сум податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі оскаржених податкових повідомлень-рішень не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, а відтак вказані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області форми "Ф" від 22 липня 2016 року №126440-17, №126439-17, №126444-17, № 126443-17, №126442-17, №126441-17.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39750004) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової карки платника податків НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 981 (дев'ятсот вісімдесят одна) гривня 43 (сорок три) копійки згідно квитанції № 3Р440798 від 12.08.2016. Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 19 жовтня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський