Справа № 2-а-3045/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2010-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2010 р. Справа № 2-а-3045/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чернюк Алли Юріївни,

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Відділу Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області, третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - Селянсько-фермерського господарства "Оберіг" с. Юрівка та виконавчого комітету Юріївської сільської ради

про: визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ :

У липні 2010 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Відділу Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області про визнання протиправними дії та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно проведено державну земельної ділянки із значними порушеннями Закону України "Про оренду землі" та постанови КМУ "Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі". Зокрема, гр. ОСОБА_1 стверджує, що у звязку з недотриманням відповідачем вимог чинного законодавства, останній фактично обмежив її права на вільне володіння та розпорядження своєю власністю.

Ухвалою суду від 22.07.2010 року за згаданим позовом відкрито провадження у адміністративній справі № 2-а-3045/10/0270 та призначено її до розгляду.

Також, в процесі розгляду справи ухвалою суду від 05.08.2010 року згідно ст.53 КАС України до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено - Селянсько-фермерське господарство "Оберіг" с. Юрівка та виконавчий комітет Юріївської сільської ради, оскільки в межах заявленого позову необхідно було з`ясувати обставини взаємодії між гр. ОСОБА_1 та СФГ "Оберіг" с. Юрівка і виконавчим комітетом Юріївської сільської ради з приводу укладання, виконання та державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 20.06.2003 року.

В судове засідання призначене на 01.09.2010 року позивач не з'явився, надавши суду заяву (від 01.09.2010 року вх. №18738) про розгляд справи без присутності представника позивача в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити позов.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, письмових пояснень з приводу обґрунтованості чи необґрунтованості заявленого позову не надали, проте після відкриття провадження у справі відповідач подав клопотання від 01.09.2010 року (вх. №18722), в якому проти задоволення позову не заперечує, тобто позовні вимоги визнає повністю та просить розглянути справу без його участі.

Враховуючи те, що від обох сторін по справі та третьої особи - виконавчого комітету Юріївської сільської ради, надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, та оскільки відсутня необхідність у виклику свідків та експерта, суд, вважає за можливе та доцільне розглянути дану адміністративну справу без участі сторін на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження, що відповідає положенням ч. 4 ст. 122 , ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2004 року №1-2002, отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,42 га., яку остання одержала у спадок від гр. ОСОБА_2. Бажаючи виділити вищевказану ділянку в натурі на місцевості, для подальшого вільного володіння нею, гр. ОСОБА_1 у березні 2010 року звернулась до Відділу Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області.

Проте, ОСОБА_1 було відмовлено відповідачем з тієї причини, що 20.06.2003 року між гр. ОСОБА_2 (згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2004 року №1-2002, являється спадкодавцем по відношенню до позивача - ОСОБА_1) та Селянсько - фермерським господарством "Оберіг" с. Юрівка в особі його голови - ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,42 га., яка розташована на території Юріївської сільської ради Козятинського району Вінницької області терміном на 10 років.

Як вбачається з відповіді від 09.04.2010 року №870 наданої відділом на звернення позивача, виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) належної ОСОБА_1 можливе лише за умови припинення (закінчення терміну або розірвання) дії вищезазначеного договору оренди.

Поряд з цим, позивач зазначає, що на момент реєстрації договору оренди земельної ділянки, яка відбулась 26.06.2003 року уповноваженими проводити таку реєстрацію були місцеві ради, відповідно до ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". В той же час, на підставі ч.1 п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі" від 25.12.1998 №2073 (далі - Порядок №2073), забезпечення реєстрації договорів оренди покладалось на Відділ Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області.

Вищезгаданий договір оренди земельної ділянки від 20.06.2003 року, був також зареєстрований 26.06.2003 року, у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок за №66, про що наявна відмітка в договорі.

Судом також встановлено, що позивач звернувся до Відділу Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області із заявою про надання копії вказаного договору оренди. Проте при його отриманні, позивачем виявлено, що відповідачем було проведено державну реєстрацію з порушеннями Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду землі" та Порядку №2073.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що Відділ Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області повинен був відмовити у державній реєстрації договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_2 та Селянсько - фермерським господарством "Оберіг" с. Юрівка і відповідно до п.15 Порядку №2073 відправити документи заявнику для виправлення недоліків.

Окрім того, на переконання позивача своїми діями відповідач вивів відносини між ОСОБА_1 та Селянсько - фермерським господарством "Оберіг" з правового поля, провівши, всупереч вимогам законодавства, реєстрацію договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, внаслідок чого обмежив права позивача на вільне володіння та розпорядження власністю.

Не погодившись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Так, оцінюючи правомірність дій відповідача щодо проведення державної реєстрації договору оренди землі від 20.06.2003 року, суд керувався критеріями, закріпленими у ч. 3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 19 Конституції України зобовязує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Викладене значить, що субєкт владних повноважень повинний бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України та зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обовязків, встановлених законами та зобовязаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Земельні відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України та Законом України "Про оренду землі" № 161 від 06.10.1998 року (далі - Закон №161).

Поняття договору оренди землі визначено ст. 13 Закону № 161, де зазначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону № 161 закріплений перелік обовязкових, тобто істотних умов договору. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Істотними умовами договору оренди землі є обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Після досягнення угоди за всіма істотними умовами, підписання сторонами (а в необхідних випадках - нотаріального посвідчення) і державної реєстрації договір оренди земельної ділянки набуває чинності.

Договір оренди земельної ділянки підлягає обовязковій державній реєстрації. Таку реєстрацію здійснюють міські або районні (відповідно до місця розташування земельної ділянки) центри державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах.

Економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (далі - Закон № 1952).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1952, цей Закон регулює відносини, повязані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону № 1952, державна реєстрація прав проводиться місцевими органами державної реєстрації прав виключно за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: в містах Києві та Севастополі, місті обласного підпорядкування, районі.

Державний реєстратор самостійний у прийнятті рішення про державну реєстрацію та відмову в такій реєстрації і здійснює повноваження тільки відповідно до закону. Дії державного реєстратора прав щодо державної реєстрації прав або відмови в такій реєстрації можуть бути оскаржені до суду (ч. 4 ст. 8 Закону України № 1952).

Відповідно до ст. 20 Закону № 1952, документи, що встановлюють виникнення, припинення, перехід прав на нерухоме майно і подаються для державної реєстрації прав на нерухоме майно, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1952 у державній реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

У цьому разі відмова в державній реєстрації прав, не позбавляє особу права повторно звернутися із заявою за умови усунення підстав для відмови у державній реєстрації прав.

Відповідно до ст. 27 Закону № 1952, дані до розділу Державного реєстру прав вносяться в разі прийняття рішення про державну реєстрацію прав (ч. 1 ст. 27).

Державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав (ч. 1 ст. 27).

Відповідно до ст. 30 Закону № 1952, дія та бездіяльність державного реєстратора прав можуть бути оскаржені до керівництва органів державної реєстрації прав та (або) в судовому порядку.

Аналізом встановлених у судовому засіданні обставин та викладених норм законодаства встановлено, що позивач є належним набувачем права власності на земельну ділянку, розташовану на території Юрівської сільської ради Козятинського району, площею 3,42 га., що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ОЖ за №394558 від 23.02.2010 року.

Відповідно до норм земельного законодавства України власник земельної ділянки має право передавати її в оренду не змінюючи при цьому цільового призначення земельної ділянки на строк не більше 50 років.

Договір оренди земельної ділянки, укладений на строк більше ніж 1 рік, підлягає обовязковій державній реєстрації, тобто такий договір набуває чинності тільки з моменту його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, державну реєстрацію договору оренди землі від 20.06.2003 року було здійснено державним реєстратором відділу Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області 26.06.2003 року за № 66.

З вищевказаних норм законодавства вбачається, що державний реєстратор відділу Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області наділений повноваженнями проводити реєстрацію прав на нерухоме майно, правочинів, щодо нерухомого майна та відмовляти у реєстрації.

При вирішенні питання щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме договору оренди землі від 20.06.2003 року державний реєстратор відділу Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області зобовязаний приймати і перевіряти документи, подані для державної реєстрації речового права на нерухоме майно, встановлювати відсутність підстав для відмови в державній реєстрації.

Отже, державний реєстратор зобовязаний був перевірити документи, що встановлюють виникнення, припинення, перехід прав на нерухоме майно і подаються для державної реєстрації прав на нерухоме майно, на предмет відповідності цих документів вимогам, встановленим Законом № 1952, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Проте, як вбачається зі змісту договору оренди земельної ділянки від 20.06.2010 року, ретельно дослідженого судом, у ньому були відсутні наступні істотні умови правочину обов`язковість яких передбачена ст.15 Закону №161, зокрема: не визначено об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Окрім того, у договорі не містились паспортні дані Орендодавця та підпис посадової особи Орендаря. Також у договорі було відсутнє посилання на правові підстави землеволодіння орендодавцем.

Більш того, в порушення ст. 13 Закону №161 (чинного на час укладення договору) та п.7 Порядку №2073, договір, що укладався між ОСОБА_2 та Селянсько - фермерським господарством "Оберіг" с. Юрівка на термін більше 5 років, не був нотаріально посвідчений.

Таким чином, державним реєстратором відділу Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області проведено державну реєстрацію договору оренди землі з наявними недоліками (порушеннями вимог законодавства), які вбачаються зі змісту договору.

Також, в порушення вимог ст. 15 Закону №161, договір зареєстровано без акту приймання-передачі обєкту оренди, який має бути невідємною частиною договору, чим порушено положення статті 17 вказаного Закону щодо передачі обєкта оренди.

Отже, судом встановлено, що договір оренди землі від 20.06.2003 року не відповідає вимогам, згідно з якими, речові права на нерухоме майно можуть бути зареєстровані у державному реєстрі земель.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем проведено реєстрацію договору оренди землі від 20.06.2003 року без дотримання вимог Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі".

В звязку з цим, суд дійшов до висновку щодо не відповідності дій відповідача вимогам чинного законодавства.

Водночас, оцінюючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд бере до уваги наступне.

Частиною 3 ст. 136 КАС України передбачено, що судове рішення у звязку з визнанням адміністративного позову ухвалюється за правилами, встановленими статтею 112 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 КАС України відповідач може визнати адміністративний позов повністю або частково. Згідно з ч. 4 цієї статті суд не приймає визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиї права, свободи або інтереси.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають дійсним обставинам справи, встановлених судом, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених у судом обставин справи та вищезазначених положень чинного законодавства України суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам справи, а тому підлягають задоволенню з розподілом судових витрат за правилами статті 94 КАС України.

За правилами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачене ним державне мито в розмірі 3,40 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії відділу Держкомзему у Козятинському районі Вінницької області щодо проведення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 26.06.2003 року між ОСОБА_2 та Селянсько-фермерським господарством "Оберіг" с. Юрівка Козятинського району Вінницької області.

Скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 26.06.2003 року між ОСОБА_2 та Селянсько-фермерським господарством "Оберіг" с. Юрівка Козятинського району Вінницької області проведену Відділом Держкомзему у Козятинському районі за № 66 від 26.06.2003 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 (три) грн. 40 копійок державного мита.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна