Справа № 2а-6289/09/2670
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2010-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 січня 2010 року № 2а-6289/09/2670

10:37

За позовом1) Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання № 10", 2) Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання № 4", 3) Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання № 11", 4) Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання № 3"
доНаціональної комісії регулювання електроенергетики України
про визнання нечинними абз. 4 п. 3.6 та Розділу 12 "Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів" Правил користування електричною енергією у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 N 910), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 за N 1399/11679

Головуючий суддя: Кротюк О.В.

Судді: Ковзель П.О.

Костенко Д.А.

Секретар судового засідання: Гончаров В.В.

Обставини справи:

Позивачі звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Національної комісії регулювання електроенергетики України з вимогами про визнання нечинними абз. 4 п. 3.6 та Розділу 12 "Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів" Правил користування електричною енергією у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 N 910), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 за N 1399/11679.

Під час розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги, з урахуванням чого просять суд визнати Розділ 12 "Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів" Правил користування електричною енергією у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 N 910), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 за N 1399/11679, нечинним. Окрім того, позивачами поштою було подано заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи зміст позовних вимог, суд вважає необхідним керуватися положеннями статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що положення зазначеного нормативно-правового акту не відповідають нормам Конституції України, Закону України «Про електроенергетику».

Відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю, посилаючись на пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду із позовом про оскарження нормативно-правових актів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

Правила користування електричною енергією затверджено постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 N 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 N 910) та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 за N 1399/11679.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що з 2007 позивачеві відомо про оскаржувані Правила користування електричною енергією.

Статтею 57 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Так, Указом Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади»від 03.10.1992 N 493/92 установлено, що з 01.01.1993 нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Державну реєстрацію здійснюють, зокрема, нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю - Міністерство юстиції України.

Державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Міністерство юстиції України та управління юстиції складають державні реєстри зареєстрованих ними нормативно-правових актів.

Нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Частиною першою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Так, оскаржувана постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 N 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 N 910) зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 за N 1399/11679 та опублікована в Офіційному віснику України, 2005, N 47 за 07.12.2005.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що оскаржувана постанова опублікована в Офіційному віснику України 07.12.2005, а позивачі звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва із порушенням річного строку звернення до адміністративного суду, оскільки адміністративні позови подано до суду 26.02.2008, 13.03.2008 та 25.03.2008, про що свідчать відповідні реєстраційні номери на першій сторінці позовної заяви, тобто позивачам було відомо про нормативно-правовий акт, який є предметом даного спору, з моменту його прийняття та відповідного оприлюднення.

Будь-яких клопотань, заяв, щодо поважних причин пропущення строку звернення до суду позивач не надавав.

Крім того, суд не приймає як обґрунтовані, покликання на листи від 23.05.2007 -3371/11/17-07 та від 28.11.2007 № 6878/11/17-07 щодо підстав виникнення перебігу строку звернення до суду, адже вказані листи прямо покликаються на абзац 38 пункту 1.2. Правил користування електричною енергією, яким визначено зміст терміну «населений пункт» в рамках цього нормативно-правового акту. Власне трактування позивачем положень нормативно-правового акту не впливає на офіційний зміст опублікованого документ, дію його положень та можливості (права) їх оскаржити. Окрім того, покликання позивача на трирічний строк для приведення взаємовідносин суб'єктів господарювання у відповідності до вимог Правил користування електричної енергії, як обставини щодо вирішення питання застосування процесуальних строків не є обґрунтованим, адже зазначене не впливає на початок перебігу строку звернення до суду (і не стосується його), який почав свій відлік з моменту офіційного опублікування оскаржуваного нормативно-правового акту. Адже право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, до яких буде застосовано цей акт.

Враховуючи те, що позивачами пропущено строк звернення до адміністративного суду, поважні причини його пропущення позивачем не заявлені і судом не встановлені, а відповідач наполягає на відмові в позові з цієї підстави, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги твердження позивачів про обізнаність щодо прийняття оскаржуваного рішення лише з січня 2007 року, оскільки останнє не заслуговує на увагу, адже оскаржуване рішення опубліковано, тобто доведено до відома, у встановленому законодавством порядку.

Частиною другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від 28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 9, 69-71, 99, 100, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя О.В. Кротюк

Судді П.О.Ковзель

Д.А.Костенко

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі -25.01.2010.