Справа № 2-а-3776/10/0270
Суддя: Сторчак Володимир Юрійович
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 р. Справа № 2-а-3776/10/0270 м.Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі Головуючого судді Сторчака Володимира Юрійовича, при секретарі судового засідання: Гонті Інні Олександрівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1В, ОСОБА_2- представник

відповідача : ОСОБА_3В, ОСОБА_4В - представники

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління юстиції у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій, скасування рішення у вигляді подання та наказу

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Головного управління юстиції у Вінницькій області ( надалі - відповідач ) про визнання протиправними дій, скасування рішення у вигляді подання та наказу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем на підставі доручення Міністерства юстиції України проведено перевірку фактів, викладених у скарзі гр. ОСОБА_5 В результаті проведеної перевірки відповідачем виявлено ряд порушень, які відображені в поданні №04-02/1870 від 17.09.2010 року про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 Крім того, у зв'язку з винесенням вказаного подання, відповідачем видано наказ №473/К від 18.09.2010 року про зупинення діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 до вирішення питання по суті.

Позивач вважає, що в його діях відсутні будь-які порушення Закону України "Про нотаріат", які зазначені у поданні №04-02/1870 від 17.09.2010 року, а тому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо його винесення та скасувати вказане подання. Також позивач просить суд скасувати наказ №473/К від 18.09.2010 року про зупинення діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1, оскільки він є незаконним та безпідставним.

В судовому засіданні позивач та його представник зазначили, що позов підтримують в повному обсязі та просять суд позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених в запереченні на позов ( а.с.115-117). Зокрема, відповідач вказує на те, що при винесенні оскаржуваного подання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 та наказу про зупинення його діяльності, він діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема Законом України "Про нотаріат".

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, керуючись положеннями Конституції України, Закону України "Про нотаріат" із змінами та доповненнями (далі по тексту - Закон), Кодексу адміністративного судочинства України, іншими законодавчими та нормативно-правовими актами, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 03.09.2010 року до Головного управління юстиції у Вінницькій області з Міністерства юстиції України надійшло доручення №Б-24212-31 від 31.08.2010 року (а.с.118) про перевірку фактів, викладених у скарзі гр. ОСОБА_5 на дії приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1

На виконання вищезазначеного доручення, відповідачем видано наказ №349 від 06.09.2010 року (а.с.119) про створення комісії щодо проведення позапланової перевірки діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 та з'ясування обставин, викладених у скарзі гр. ОСОБА_5

В результаті проведеної перевірки було виявлено ряд порушень, які відображені в довідці (а.с.120-125).

17.09.2010 року, на підставі вищевказаної довідки, керуючись пп. 22 п.4 Положення про Головне управління юстиції Міністерства юстиції в Автономній республіці Крим, головні управління юстиції в областях, мм. Києві та Севастополі, пп. 8, п.14 Положення про комісію з розгляду питань щодо анулювання свідоцтв про право на заняття нотаріальною діяльністю головним управлінням юстиції у Міністерство юстиції України відповідачем, комісії з розгляду питань щодо анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю Міністерства юстиції України, направлено подання №04-02/1870 про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 Подання направлено разом з матеріалами перевірки.

Крім того, одночасно із направленням вказаного подання, відповідачем виданий наказ №473/к від 17.09.2010 Про зупинення діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 з 18.09.2010 року до вирішення питання по суті.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що висновки відповідача, викладені в оскаржуваному поданні є безпідставними і не грунтуються на приписах законодавства.

Даючи правову оцінку діям відповідача щодо направлення Міністерству юстиції України оскаржуваного подання №04-02/1870 від 17.09.2010 року та прийняття наказу №473/к від 17.09.2010 про зупинення діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 суд в першу чергу звертає увагу на те, що останній повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, основні засади, організацію і порядок заняття нотаріальною діяльністю визначає Закон України "Про нотаріат".

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ч.2 ст. 2-1 Закону "Про Нотаріат" встановлено, що контроль за організацією нотаріату України, перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів та виконання ними правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

У своїй діяльності відповідач керується Положенням №47/5 від 14.02.2007 року Про Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим, головні управління юстиції в областях, м. Києві та Севастополі, затвердженого Міністерством юстиції України №124/13391 від 14.02.2007 року, відповідно до якого управління юстиції організовує роботу установ нотаріату, перевіряє їх діяльність і вживає заходів до її поліпшення, здійснює контроль за виконанням нотаріусами їх професійних обов'язків, забезпечує роботу кваліфікаційної комісії нотаріату, організовує та забезпечує надання нотаріусами правової допомоги з питань учинення нотаріальних дій.

Частиною першою статті 8 Закону "Про нотаріат" визначено, що нотаріальна таємниця - це сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов'язки тощо. Відповідно до ч.4 даної норми, особи, винні в порушенні нотаріальної таємниці, несуть відповідальність у порядку, встановленому законом.

Згідно статті 12 свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України зокрема, за поданням Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі у випадках:

- е) неодноразового порушення нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян;

- ж) порушення нотаріусом вимог, передбачених частиною другою статті 3, частиною першою статті 8 та статтею 9 цього Закону.

З оскаржуваного подання №04-02/1870 від 17.09.2010 року вбачається, що під час проведення перевірки, відповідачем виявлено неодноразові порушення позивачем вимог чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, в тому рахунку, порушення нотаріальної таємниці.

Відповідно до пп.22 п.4 Положенням про Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим, головні управління юстиції в областях, м. Києві та Севастополі, управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань зупиняє, припиняє діяльність нотаріусів, готує обґрунтовані подання на розгляд Мін'юсту щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Таким чином, суд прийшов до висновку про правомірність винесення відповідачем подання №04-02/1870 від 17.09.2010 року та направлення його до Міністерства юстицій України, оскільки направлення такого подання чітко передбачено чинним законодавством України.

Крім того, суд не бере до уваги доводи позивача відносно того, що висновки, викладені у оскаржуваному поданні є безпідставними і не грунтуються на приписах законодавства, оскільки подання є саме по собі є субєктивним міркуванням фахівців управління юстиції у Вінницькій області, що здійснювали перевірку та зафіксували обєктивні (не обєктивні) висновки даної перевірки. Подання та висновки викладені в ньому не змінюють, не скасовують норми права не породжують права та обовязки перевіряємого субєкта.

Разом з тим, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Слід зазначити, що повноваженнями щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю наділене виключно Міністерство юстиції України.

Що стосується вимоги позивача скасувати наказ №473/к від 17.09.2010 року про зупинення діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1, суд встановив наступне.

Статтею 29-1 Закону України "Про нотаріат" визначено підстави зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса. Так, відповідно до п.8 ч.1 даної норми Закону нотаріальна діяльність приватного нотаріуса тимчасово зупиняється у випадку якщо, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі надіслали до Міністерства юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю - до вирішення питання по суті, але не більш як на шість місяців.

Відповідно до статті 29-2 вказаного Закону, рішення про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса у випадках, передбачених частиною першою статті 29-1 цього Закону, приймає керівник Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі зобов'язані протягом трьох робочих днів з дня видання наказу про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса письмово повідомити приватного нотаріуса про зупинення його нотаріальної діяльності.

Судом встановлено, що наказ №473/к від 17.09.2010 року виданий на виконання вимог п.8 ст. 29-1 Закону про нотаріат, які чітко встановлюють, що нотаріальна діяльність приватного нотаріуса тимчасово зупиняється у випадку якщо Міністерству юстиції України направляється подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю - до вирішення питання по суті. Тобто, суд вважає, що відповідач в даному випадку діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. а відтак підстави для скасування оскаржуваного наказу №473/к від 17.09.2010 року відсутні.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з норм ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні з боку відповідача надано достатньо аргументів та доводів, які свідчать що оскаржуване подання №04-02/1870 від 17.09.2010 року та наказ №473/к від 17.09.2010, прийняті правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час позивач не довів обставин якими обґрунтувано позовні вимоги, в звязку з чим суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ч.1 ст. 254 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови оформлено: 08.11.10

Суддя Сторчак Володимир Юрійович

02.11.2010