Справа № 2-а-4634/10/0270
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2010-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4634/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Альчука Максима Петровича,

при секретарі судового засідання: Колодійчук Олександр Вікторович

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2 - представник за довіреністю

відповідача : ОСОБА_3, ОСОБА_4 - представники за довіреностями

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Хмільницької обєднаної державної податкової інспекції Вінницької області, управління Державного казначейства у Хмільницькому районі та м. Хмільнику

про: визнання бездіяльності протиправною та відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Хмільницької обєднаної державної податкової інспекції, відділення Державного казначейства України у м.Хмільнику Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Позов мотивовано невиконанням податковим органом вимог п.п. 7.7.5 п. 7.7. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в частині надання органу державного казначейства висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню згідно з акту проведеної перевірки та підтверджених сум бюджетного відшкодування по податку на додану вартість.

Заявою від 27.12.2010 року у звязку з частковою сплатою сум бюджетного відшкодування, ОСОБА_1 зменшив заявлені позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача кошти в розмірі 63550,00 грн.

Відповідно до статті 51 КАС України, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Враховуючи наведені положення статті, суд приймає заявлене клопотання позивача про зменшення позовних вимог.

Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник Хмільницької ОДПІ позовні вимоги не визнав, окремо суду пояснивши, що відповідно до вимог Закону України "Про податок на додану вартість" право на бюджетне відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість, а не самого факту існування зобовязання по сплаті цього податку. Тобто, обовязковою підставою включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України. Представник відповідача наголошує, що з метою перевірки правильності формування сум бюджетного відшкодування, на підставі Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України про організації і проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджених наказом ДПА України від 18.08.2005 року № 350, податковою інспекцією направлені запити про проведення зустрічних перевірок основних контрагентів позивача, за результатами яких на даний час заявлена до стягнення сума не знайшла свого підтвердження по ланцюгах проведених позивачем господарських операцій. При отриманні всіх відповідей на направлені запити буде складено довідку про підтвердження бюджетного відшкодування. Таким чином відповідач вважає, що він не допускав протиправної бездіяльності щодо позивача, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Представник Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №20404450. Його неявка в силу ч. 4 ст. 128 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими з огляду на наступне.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97 (далі - Закон про ПДВ). Саме нормами зазначеного Закону регулюються всі питання, повязані із визначенням та сплатою податку на додану вартість.

Згідно п.п. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 цього Закону платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до Хмільницької ОДПІ подавались податкові декларації з ПДВ, відповідно до яких перед позивачем утворилась бюджетна заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в загальному розмірі 71978,00 грн., з яких: 2631,00 грн. бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ за листопад 2009 року; 5797,00 грн. бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ за грудень 2009 року; 4679,00 грн. бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ за лютий 2010 року; 58871,00 грн. бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ за квітень 2010 року.

При поданні кожної з податкових декларацій за вказані податкові періоди, позивач приймав рішення про повернення йому повної суми бюджетного відшкодування на банківський рахунок, шляхом заповнення рядка 25.1 податкових декларацій та подання податковому органу одночасно з податковими деклараціями розрахунків сум бюджетного відшкодування та заяв про їх повернення.

Відповідно до п.п. 7.7.5. п. 7.7 ст. 7 Закону про ПДВ протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Керуючись даною нормою, Хмільницькою ОДПІ проведено ряд перевірок позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, за результатами яких складено відповідні довідки (а.с.14-16; а.с.23-25; а.с.33-39; а.с.48-53). За висновками вказаних перевірок податковим органом підтверджено бюджетне відшкодування за листопад-грудень 2009 року; лютий, квітень 2010 року на загальну суму 71978,00 грн.

Порядок перевірки відповідачем задекларованого позивачем бюджетного відшкодування передбачений пп.пп. 7.7.5 та 7.7.7 п. 7.7 ст. 7 Закону про ПДВ.

Так, згідно абзацом другим підпункту 7.7.5 вказаної вище статті податковий орган зобовязаний у пятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Підпунктом "в" пп. 7.7.7 п. 7.7 ст. 7 передбачені дії податкового органу, якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної (документальної) перевірки податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, у разі з'ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Таким чином, податковий орган, як субєкт владних повноважень, здійснюючи контроль за обчисленням та сплатою податку на додану вартість, у тому числі, бюджетним відшкодуванням, повинен діяти у спосіб, передбачений законом, а саме: за наслідками перевірок, або надати висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, або відмовити у наданні бюджетного відшкодування.

Тобто, перевіривши правильність відображення ФОП ОСОБА_1 у деклараціях з ПДВ за листопад-грудень 2009 року, лютий, квітень 2010 року бюджетне відшкодування, у податкового органу існував обовязок надання органу державного казначейства висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. При цьому суд вважає за необхідним відмітити, що нормами Закону України "Про податок на додану вартість" право платника податку не поставлене в залежність від проведення або не проведення всіх зустрічних перевірок по всьому ланцюгу до кінцевого виробника.

А отже, ненадання Хмільницькою ОДПІ органу державного казначейства висновку про відшкодування з бюджету на користь позивача 63550,00 грн. податку на додану вартість свідчить про невиконання податковим органом вимог закону та як наслідок має місце бездіяльність, що з огляду на обставини справи є протиправною.

Суд також відхиляє доводи представника Хмільницької ОДПІ щодо неможливості повернення належних позивачеві сум бюджетного відшкодування до моменту отримання податковим органом матеріалів зустрічних перевірок усього ланцюга контрагентів протягом відповідних податкових періодів. За твердженнями представника Хмільницької ОДПІ проведення таких зустрічних перевірок не обмежене будь-яким конкретним строком. Як на правову підставу для такої позиції він посилається на наказ ДПА України від 18.08.2005 року № 350 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість".

Водночас, суд зауважує, що вказаний наказ ДПА України не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, а відтак, має виключно рекомендаційний і вузьковідомчий характер. Більше того норми вказаного наказу не узгоджуються із відповідними нормами спеціального Закону України "Про податок на додану вартість", який безпосередньо регулює спірні відносини і не містить правових підстав для проведення податковим органом перевірок усього ланцюга постачальників відповідних товарно-матеріальних цінностей.

Твердження відповідача про те, що обовязковою умовою бюджетного відшкодування є, відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість", сплата сум податку на додану вартість до бюджету всіма контрагентами позивача не заслуговує на увагу з огляду на слідуюче.

Спеціальні норми Закону України "Про податок на додану вартість" не ставлять в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований податок на додану вартість, включений платником податку до податкового кредиту.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону про ПДВ, платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобовязана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 ст. 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 Закону).

З урахуванням положень Закону України "Про податок на додану вартість", коли певний контрагент не виконав свого зобовязання зі сплати податку до бюджету, це тягне юридичну відповідальність та інші негативні наслідки виключно щодо такого контрагента. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення права на отримання бюджетного відшкодування платника, який добросовісно дотримав усіх, передбачених законом умов щодо отримання бюджетного відшкодування та має належні підтвердження задекларованого розміру податку, що підлягає поверненню за відповідний податковий період.

В звязку з цим, посилання податкової інспекції на те, що право позивача на відшкодування не підтверджено результатами зустрічних перевірок постачальників позивача визнається необґрунтованим, оскільки Закон України "Про податок на додану вартість" не передбачає отримання результатів зустрічних перевірок контрагентів субєкта оподаткування у якості обовязкової умови відшкодування податку на додану вартість. Підпунктом 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 згаданого Закону встановлені чіткі терміни проведення податковим органом перевірок платників податку з метою визначення сум бюджетного відшкодування та направлення за наслідками цих перевірок висновків органам державного казначейства про відшкодування підтверджених сум бюджетного відшкодування, які не можуть бути продовжені податковим органом і недотримання яких є протиправним.

В межах проведеної перевірки Хмільницька ОДПІ підтвердила правомірність відшкодування 71978,00 грн., а тому висновки інших зустрічних перевірок, не звільняють відповідача від обовязку передбаченого абз. 2 п.п. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону про ПДВ. Позивач не має нести негативні наслідки у вигляді неотримання сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у разі недотримання вимог податкового законодавства іншими субєктами господарювання.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 9 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказів правомірності своєї бездіяльності відповідач 1 суду не надав.

Таким чином, суд прийшов до висновку про невідповідність вимогам закону бездіяльності Хмільницької ОДПІ.

Враховуючи протиправність бездіяльності податкового органу щодо ненадання органу державного казначейства висновку про відшкодування позивачу 63550,00 грн. податку на додану вартість, наявність передбачених законом підстав для отримання позивачем зазначених сум бюджетного відшкодування, необхідності гарантування захисту усіх субєктів права власності і господарювання, встановленого ч. 4 ст. 13, ч. 4 ст. 41 Конституції України, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення даної суми бюджетного відшкодування з Державного бюджету України.

У звязку з викладеними обставинами позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

В даному випадку необхідно присудити з Державного бюджету України на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 719,78 грн. та 3,40 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Хмільницької обєднаної державної податкової інспекції щодо ненадання управлінню Державного казначейства у Хмільницькому районі та м. Хмільнику висновків про відшкодування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 бюджетної заборгованості по податку на додану вартість в сумі 63550 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (22000, м. Хмільник Вінницької області, вул. Липова, 40, р/р 2100 у Вінницькій філії "Украсиббанку" МФО 351005, ід. код НОМЕР_1) заборгованість по податку на додану вартість в сумі 63550 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 719,78 грн. та 3,40 грн. судових витрат.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 31.12.10

Суддя Альчук Максим Петрович

27.12.2010