Справа № 2-а-3480/10/0270
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 р. Справа № 2-а-3480/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Поліщук Ірини Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Подолян Наталії Вікторівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : не з`явився, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: управління агропромислового розвитку Гайсинської районної держаної адміністрації

про: визнання наказу від 02.07.2010р. № 36 частково недійсним, внесення до нього змін, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесення змін у трудову книжку

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до управління агропромислового розвитку Гайсинської районної державної адміністрації про визнання наказу від 02.07.2010р. № 36 частково недійсним, внесення до нього змін, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесення змін у трудову книжку.

Позов мотивовано тим, що постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 березня 2010 року позивача було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого п. г ч. 1 ст. 5 Закону України "Про боротьбу з корупцією". У зв`язку з цим та на виконання вимог п. 2 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" наказом начальника управління агропромислового розвитку Гайсинської РДА від 09.06.2010р. № 31 ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено з займаної посади.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22.06.2010р. апеляційну скаргу позивача на постанову Гайсинського районного суду про визнання ОСОБА_1 винним в скоєнні правопорушення, передбаченого п. г ч. 1 ст. 5 Закону України "Про боротьбу з корупцією" та накладення на нього штрафу в сумі 255 грн. задоволено, постанову скасовано.

На підставі вищевказаної постанови Апеляційного суду Вінницької області т.в.о. начальника управління агропромислового розвитку Гайсинської РДА видав наказ від 02.07.2010р. № 36 "Про відновлення державної служби ОСОБА_1А.", яким попередній наказ начальника управління агропромислового розвитку Гайсинської РДА від 09.06.2010р. № 31 визнано недійсним з 02.07.2010р. та відновлено позивачу державну службу з 02.07.2010р.

Оскільки, позивача поновлено на роботі не з дня його незаконного звільнення - 09.02.2010р., а з 02.07.2010р., тобто з дня отримання відповідного повідомлення, ОСОБА_1 вважає, що таким чином порушено його трудові права, та в подальшому, це може значно ускладнити питання призначення та обрахування пенсійного забезпечення. В зв`язку з цим він змушений звернутись за належним захистом своїх прав до суду.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених вище, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 7 жовтня 2010 року до суду надійшла заява про проведення судового засідання без його присутності. У своїх письмових запереченнях, що надійшли до суду теж 07.10.2010р. (а.с. 29-31) останній просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вина управління агропромислового розвитку Гайсинської РДА у відсутності трудових відносин з позивачем у період з 09.06.2010р. по 02.07.2010р. та у припиненні державної служби відсутня.

Крім того, в своїх письових запереченнях відповідач просить замінити його на іншого відповідача, оскільки в даному випадку вини відповідача немає. Суд не знайшов підстав для задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 52 КАС України визначено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, саме неправомірні, на думку позивача, дії відповідача, призвели до порушення його прав. За таких обставин суд не знаходить підстав для заміни відповіда.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 березня 2010 року (а.с. 32) позивача було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого п. г ч. 1 ст. 5 Закону України "Про боротьбу з корупцією". У зв`язку з цим та на виконання вимог п. 2 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" наказом начальника управління агропромислового розвитку Гайсинської РДА від 09.06.2010р. № 31 (а.с. 11) ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено з займаної посади та накладено на нього штраф у сумі 255 грн.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 22.06.2010р. (а.с. 10) апеляційну скаргу позивача на постанову Гайсинського районного суду про визнання ОСОБА_1 винним в скоєнні правопорушення, передбаченого п. г ч. 1 ст. 5 Закону України "Про боротьбу з корупцією" та накладення на нього штрафу в сумі 255 грн. задоволено, постанову скасовано.

На підставі вищевказаної постанови Апеляційного суду Вінницької області т.в.о. начальника управління агропромислового розвитку Гайсинської РДА видав наказ від 02.07.2010р. № 36 "Про відновлення державної служби ОСОБА_1А." (а.с. 13), яким попередній наказ начальника управління агропромислового розвитку Гайсинської РДА від 09.06.2010р. № 31 визнано недійсним з 02.07.2010р. та відновлено позивачу державну службу з 02.07.2010р.

Непогоджуючись з таким рішенням, 19.08.2010р. позивач подав заяву щодо поновлення його на займаній посаді з 09.06.2010р., про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесенням відповідних змін у його трудову книжку.

Однак, листом від 20.08.2010р. № 438 (а.с. 16) позивачу повідомили, що поновлення на роботі та оплата вимушеного прогулу не можливі без відповідного рішення суду.

Дослідивши причини, які спонукали позивача звернутись до суду за захистом своїх прав, суд вважає, що в даному випадку відповідачем порушено вимоги трудового законодавства при визначені дати поновлення ОСОБА_1 на державній службі, у звязку з чим позов слід задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу Законів про працю (далі - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Зі змісту даної норми випливає, що відновлення порушених трудових прав працівника не повинно ставитись в залежність до тривалості вимушеного прогулу, що виник з вини власника, оскільки в такому разі втрачається сенс відновлення в повному обсязі такого права.

Як вбачається, відповідач своїм наказом № 36 від 02.07.2010р. скасувавши попередній наказ від 09.06.2010р. № 31 про звільнення позивача, відновив державну службу останньому не з дати звільнення, а з дати прийняття відповідного рішення, тобто - з 02.07.2010р.

Згідно загальних положень трудового законодавства питання, пов'язане з фактом поновлення на роботі за рішенням органу, який розглядає трудові спори, вирішується шляхом видання власником чи уповноваженим ним органом наказу про поновлення працівника на роботі та внесенням зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93р. N 58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного незаконним (наприклад, пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі").

Отже, поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка, відповідно до цього рішення, визнається недійсною.

Таким чином відповідач на усунення підстав незаконного звільнення позивача зобовязаний був скасувати наказ начальника управління агропромислового розвитку Гайсинської райдержадміністрації від 09.06.2010р. № 31 та відносити державну службу ОСОБА_1 не з дати прийняття відповідного наказу, тобто з 02.07.2010р., а з дати безпосереднього звільнення ОСОБА_1

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У звязку з тим, що викладені вище вимоги управлінням агропромислового розвитку Гайсинської райдержадміністрації дотримані не були, пункти 1, 2 наказу відповідача від 02.07.2010р. № 36 "Про відновлення державної служби ОСОБА_1А." в частині визнання недійсним наказу заступника голови, начальника управління агропромислового розвитку РДА від 09 червня 2010 року № 31 з 02 липня 2010 року та відновлення державної служби ОСОБА_1 з 02 липня 2010 року є протиправними, а отже підлягають скасуванню.

З метою відновлення становища, що існувало до порушення трудових прав, позивач просить суд зобовязати відповідача внести зміни до оскаржуваного наказу № 36 від 02.07.2010р. зазначивши в ньому дату визнання недійсним наказу № 31 від 09.06.2010р. та відновлення державної служби ОСОБА_1 з 09.06.2010р.

Визначаючись щодо заявленої вимоги суд звертає увагу на те, що згідно пункту 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.93р. днем звільнення працівника вважається останній день роботи. Згідно положень статті 241-1 КЗпП строки виникнення і припинення трудових прав і обовязків, які визначаються днями, обчислюються з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Оскільки, згідно наказу управління агропромислового розвитку Гайсинської райдержадміністрації № 31 від 09.06.2010р. державна служба ОСОБА_1 припинена з 09.06.2010р., тому підлягає відновленню не з цієї ж дати, про яку просить позивач, а з 10.06.2010р., так як саме цей день є першим днем вимушеного прогулу, що стався з вини відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить зобовязати відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.06.2010р. по 02.07.2010р. в сумі 1271 грн., яка визначена позивачем згідно самостійно-проведеного розрахунку. Однак, останнім не враховано, що нарахування та виплата заробітної плати (з усіма відповідними нарахуваннями та відрахуваннями) віднесено до виключної компетенції того органу, з яким у працівника існують трудові відносини. В даному випадку, визначати суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та здійснити його виплату має управління агропромислового розвитку Гайсинської райдержадміністрації, а суд, виходячи з положень чинного законодавства може лише спонукати відповідача вчинити такі дії.

Беручи до уваги викладене, заявлена позовна вимога підлягає задоволенню лише в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період, визначений судом, тобто з 10.06.2010р. по 02.07.2010р.

В той же час суд не знаходить підстав для задоволення останньої вимоги позивача щодо зобовязання управління агропромислового розвитку Гайсинської райдержадміністрації внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про його поновлення на посаді, оскільки дана дія є прямим обовязком відповідача згідно вимог розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.93р. N 58, що випливає з наслідків задоволення попередніх позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В судовому засіданні відповідач не довів правомірність оскаржуваних рішень та не спростував твердження про відсутність власної вини при їх винесені.

За даних обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Враховуючи те, що жодного документального підтвердження понесених судових витрат позивачем надано не було, а тому відсутні підстави для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними пункти 1, 2 наказу управління агропромислового розвитку Гайсинської районної державної адміністрації від 02 липня 2010 року № 36 "Про відновлення державної служби ОСОБА_1А." в частині визнання недійсним наказу заступника голови, начальника управління агропромислового розвитку РДА від 09 червня 2010 року № 31 з 02 липня 2010 року та відновлення державної служби ОСОБА_1 з 02 липня 2010 року.

Зобовязати управління агропромислового розвитку Гайсинської РДА внести зміни до пунктів 1, 2 наказу від 02.07.2010 року № 36 шляхом визначення в них датою визнання недійсним наказу заступника голови, начальника управління агропромислового розвитку Гайсинської РДА від 09 червня 2010 року № 31 та відновлення державної служби ОСОБА_1 - 10 червня 2010 року.

Зобовязати управління агропромислового розвитку Гайсинської РДА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 червня по 02 липня 2010 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 25.10.10

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

З оригіналом згідно:

19.10.2010