Справа № 813/2873/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року №813/2873/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Сасевича О.М.

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Стрийводоканал» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Стрийводоканал» звернулося до суду із позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, начальника відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_3, начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_4, з вимогою визнати протиправними дії по проведенню перевірки та складенню акта перевірки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій інспекторів відповідача при проведенні перевірки позивача та помилковість їх висновків, зафіксованих ними у відповідному акті перевірки.

Ухвалами судді від 26.08.2016 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, додаткових поясненнях в обґрунтування позову та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях та додаткових запереченнях проти позову й просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що у період з 06.07.2016 року по 08.07.2016 року, у відповідності до направлення на проведення перевірки №805 від 05.07.2016 року, начальником відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів ОСОБА_3, начальником відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 була проведена позапланова перевірка КП «Стрийводоканал» з питань додержання останнім законодавства про працю за зверненням гр.ОСОБА_5

За результатами проведеної перевірки посадовими особами відповідача 08.07.2016 року було складено акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №0, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог:

-ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення, у звязку із змінами в організації виробництва і праці адміністрацією підприємства не запропоновано ОСОБА_5 іншу роботу на підприємстві. У попередженні на імя ОСОБА_5 про наступне вивільнення, у звязку із скороченням штату від 21.10.2015 року, не зазначено про вакантні посади, які були наявні на цей час, відповідно до штатного розпису, що вводився в дію 01.10.2015 року, а саме: оператор на решітці 4 посади на Дільниці каналізаційних насосних станцій (2 вул.Грабця, 2 вул.Грабовецька) та оператор на відстійниках одна посада на Дільниці очисних споруд;

-п.1 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення ОСОБА_5 (звільнена з 27.01.2016 року, відповідно до наказу №07 від 27.01.2016 року), у звязку із скороченням штату працівників, проведено без пропонування вакантних посад, які були наявні на час попередження про майбутнє звільнення та на час звільнення, а саме: відповідно до штатного розпису, що вводився в дію 01.10.2015 року були вакантними посади оператора на решітці 4 посади на Дільниці каналізаційних насосних станцій (2 вул.Грабця, 2 вул.Грабовецька) та оператора на відстійниках одна посада на Дільниці очисних споруд і відповідно до штатного розпису, що вводився в дію з 28.01.2016 року були вакантними посади оператора на решітці 4 посади на Дільниці каналізаційних насосних станцій (2 вул.Грабця, 2 вул.Грабовецька), а також оператора на відстійниках одна посада на Дільниці очисних споруд.

При цьому, як вбачається, акт перевірки був підписаний посадовою особою позивача без жодних застережень.

Однак, все ж вважаючи дії відповідача по проведенню позапланової перевірки протиправними, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Державна служба України з питань праці (Держпраці), відповідно до Положення, затвердженого постаново Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №9, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно підпунктом 5 пунктом 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України «Про затвердження Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці» від 27.03.2015 року №340, Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Управління Держпраці у Львівській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та підпорядковується їй.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення, Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право: проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та обєктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

При проведенні перевірок посадові особи Головного управління Держпраці у Львівській області керуються чинним Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 02.07.2012 року №390 (далі - Наказ №390), в частині, що не суперечить вищим за юридичною силою нормативно-правовим актам.

У відповідності до п.1 Наказу №390, Порядок встановлює процедуру проведення перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених, зокрема Конвенцією Міжнародної організації праці №81, 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року №1985-ІV.

Згідно ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В силу ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку (ратифікований Верховною Радою України), встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У відповідності до ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці №81, 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, що ратифікована законом №1985-ІV від 08.09.2004 року (далі - Конвенція):

1.Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

-безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції,

-проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

-здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуватися, і зокрема:

а)наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

б)вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги:

в)зобовязувати вивішувати обяви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

г)вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

2.У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обовязків.

У відповідності до ст.16 Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Відтак, відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з ч.1 цієї ж статті, чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Загалом, стосовно посилань позивача на порушення відповідачем, при здійсненні повторної позапланової перевірки, а саме - за зверненням фізичної особи, норм ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів: контролю органами державної фіскальної служби; валютного контролю; державного експортного контролю; контролю за дотриманням бюджетного законодавства; банківського нагляду; державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції; державного нагляду за дотриманням вимог ядерної безпеки; державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації; при проведенні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і правосуддя, державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Тобто, як вбачається з даної законодавчої норми державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення виведено з під сфери дії Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

У відповідності до абз.4 п.3 Наказу №390, позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення субєктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Згідно п.4 Наказу №390, інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

Як встановлено судом, позапланова перевірка позивача щодо дотримання вимог додержання субєктами господарювання законодавства про працю, зайнятість та соціальне страхування була проведена у відповідності до чинного Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 02.07.2012 року №390, оскільки проводилась на підставі звернення фізичної особи ОСОБА_6, під час якої перевірялось дотримання вимог чинного законодавства про працю та за наявності відповідного направлення посадових осіб відповідача на перевірку, а по факту виявлених порушень було складено акт перевірки.

Водночас, критично оцінюючи доводи позивача з приводу того, що норма ч.3 ст.49-2 КЗпП України не передбачена в затвердженій формі акту перевірки, тому пункт акту, який би відповідав цій нормі не включений у направлення і в силу цього не мав перевірятись під час проведення перевірки, й з приводу того, що інспекторами при проведенні перевірки від 18.05.2016 року не було встановлено порушень ч.3 ст.49-2, п.1 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України, а лише за результатами перевірки від 08.07.2016 року, суд розяснює наступне.

У своєму зверненні на імя начальника Управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_5 наголошує на тому, що керівництвом КП «Стрийводоканал» не було запропоновано їй вакантних посад при звільненні, а тому, з огляду на те, що перевіркою, яка була проведена інспекторами у травні поточного року не досліджено порушене нею у зверненні питання, відповідачем було прийнято рішення про направлення посадових осіб для перевірки дотримання позивачем вимог трудового законодавства і, як вбачається, це питання було включено в направлення - п.1.4.6. розділу 1 акту перевірки. Окрім того, суд зазначає, що у випадку, коли інспектор виявляє порушення, пункти перевірки яких не зазначені у затвердженому акті, останній вказує їх у розділі «Порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки», як і у даному випадку.

З приводу тверджень позивача про те, що підписання уповноваженою особою відповідача акту перевірки відбулось за межами періоду проведення перевірки, у звязку із чим порушено вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», то суд вважає такі безпідставними, оскільки норми цього Закону не поширюються на відповідача і, більш того, як перевірено судом, в акті перевірки відсутня узагалі будь-яка дата моменту його підписання.

Окрім того, у процесі розгляду справи судом було зясовано, що провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Стрийводоканал» про скасування наказу №07 від 27.01.2016 року про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України (у звязку із скороченням штату працівників) з посади диспетчера механічної дільниці КП «Стрийводоканал», поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Тож, доводи позивача щодо відсутності порушень трудового законодавства, зафіксованих в акті перевірки суд до уваги не бере, оскільки це не є предметом розгляду у даній адміністративній справі, проте зазначає, що саме судовим рішенням у справі, яка перебуває у провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області буде підтверджено законність, або ж протиправність звільнення ОСОБА_5 з посади, згідно наказу від 27.01.2016 року, а відповідно і факт допущення/недопущення КП «Стрийводоканал» при провадженні господарської діяльності порушень трудового законодавства, що відображені в акті перевірки.

Згідно з п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд зазначає, що предметом судового оскарження може бути виключно результат реалізації повноваження контролюючого органу (а саме - рішення контролюючого органу, припис, постанова про накладення штрафних санкцій, тощо), а не процес реалізації його повноважень.

Загалом, слід зауважити, що відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 10.09.13р. № 21-237а13, обовязковою ознакою дій субєкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для субєктів відповідних правовідносин і мають обовязковий характер. Висновки, викладені в акті, не породжують обовязкових юридичних наслідків. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Акт перевірки не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обовязків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. При цьому, суд наголошує, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені органом, який здійснює перевірку порушення вимог законодавства субєктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення перевіряючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб такого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Тож, якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно на думку особи (фізичної чи юридичної) спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обовязків особи (тобто є юридично значимими), особа може поставити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Однак, проведення лише перевірки не створює небезпеки інтересам позивача, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків.

В Рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2003р. від 30.01.03р. зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

В даному ж випадку, суд зазначає, що немає порушення законних прав та інтересів позивача, а тому відсутні підстави для їх захисту чи поновлення.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З врахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на те, що позивач не надав суду жодного доказу порушення його законних прав та інтересів відповідачем щодо проведення перевірки, а така, як було досліджено судом, проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, тому суд прийшов до висновку щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог і вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки такі витрати відповідачем не підтверджені, вони на позивача не покладаються.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2016 року.