Справа № 2-а-4320/10/0270
Суддя: Чудак Олеся Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2010 р. Справа № 2-а-4320/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чудак Олесі Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Балан Марині Анатоліївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача : ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

до: Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області

про: скасування вимоги

ВСТАНОВИВ :

28 жовтня 2010 року Вінницьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (Відділення) звернулося до суду з позовом до Контрольно-ревізійне управління у Вінницькій області (КРУ у Вінницькій області) про скасування вимоги від 01 жовтня 2010 року №02-08-20-14/7216 «Про усунення виявлених порушень».

Зазначали, що за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Відділення за період з 01 січня 2008 року по 01 серпня 2010 року встановлено ряд порушень чинного законодавства, які зазначені в акті ревізії від 10 вересня 2010 року №08-07/32.

У звязку з цим, на їх адресу направлено лист в якому повідомлялися обовязкові для виконання вимоги про усунення виявлених порушень, серед яких, зокрема:

- забезпечити відшкодування зайво виплачені суми коштів в розмірі 640 грн, які необхідно перерахувати в дохід державного бюджету на р/р 0002, відкритий в Управлінні Державного казначейства у м. Вінниці та в розмірі 320 грн, на р/р 0155 Відділення. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах, кошти у сумі 960 грн у порядку та розмірах встановлених статтями 133-136 КЗпП. Провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду та повернути зайво сплачені кошти в сумі 349 грн 44 коп.

- відобразити дебіторську заборгованість за Управлінням спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області щодо яких здійснено безпідставні витрати. Стягнути з контрагента кошти в сумі 745 грн та перерахувати в дохід державного бюджету на р/р № 002, відкритий в Управлінні Державного казначейства у м. Вінниці.

При цьому, зазначили, що ОСОБА_6 відповідно до трудового договору виконує прибирання приміщень Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України. Відтак матеріальна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати їй виплачувалася відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі поданих нею письмових заяв.

Крім того, КРУ відповідно до чинного законодавства України не має повноважень здійснювати контроль за дотриманням законодавства про працю України, а тому вимога про здійснення перерахунку коштів, що виплачена як матеріальна допомога є безпідставними.

Також, зазначили, що орендна плата проводилась ними на підставі здійснених Управлінням спільної комунальної власності розрахунків її розміру, який затверджений рішеннями сесії Вінницької обласної ради.

Крім того, із листа Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької обласної ради №985 від 28 жовтня 2010 року вбачається, що підстави для перерахунку орендної плати Вінницькому обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України відсутні.

Таким чином, на думку позивача виявлені в ході проведення працівниками КРУ у Вінницькій області ревізії порушення не мали місця, а відтак вимога про їх усунення видана не на підставі та у межах і у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2010 року відкрито провадження і адміністративна справа призначена до розгляду.

В судовому засіданні представники Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України голова Відділення ОСОБА_1, заступник начальника загального відділу головний бухгалтер ОСОБА_3 (довіреність на а.с. 87), головний спеціаліст юрисконсульт ОСОБА_2 (довіреність на а.с. 88) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також надані у справу докази.

Представники КРУ у Вінницькій області головний контролер-ревізор відділу інспектування органів влади ОСОБА_5 (довіреність на а.с. 85), головний спеціаліст юрисконсульт відділу правової роботи ОСОБА_4 (довіреність на а.с. 86) про задоволення позовних вимог заперечили з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 80-84).

Зокрема, в письмових запереченнях відповідача зазначено, що штатним розписом позивача на 2008-2010 роки не передбачено посади прибиральниці службових приміщень, а тому посилання на пункт 2 наказу Міністерства праці України від 02 жовтня 1996 року №77 «Про умови праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» не є правомірним, оскільки зазначеним регламентується оплата праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, яка передбачена штатними розписом.

Стосовно посилань позивача про відсутність компетенції КРУ здійснювати контроль за дотриманням законодавства про працю України, зазначили, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Таким чином при проведенні ревізії досліджувалось використання бюджетних коштів на виплату заробітної плати, матеріальних допомог, а не дотримання законодавства про працю України.

Стосовно завищеного розміру орендної плати, зазначили, що внаслідок недотримання вимог Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад області, затвердженої рішенням 16 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання від 15 вересня 2000 року №241, Управлінням спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області завищено розмір орендної плати на загальну суму 745 грн, а позивачем здійснено її оплату.

Суд вислухав пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, повно, всебічно, об'єктивно дослідив надані у справу докази та надав їм юридичну оцінку.

Так, суд встановив, що відповідно до трудового договору від 30 грудня 2004 року, укладеного між Вінницьким обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України в особі голови відділення ОСОБА_7 (Роботодавець), що діє на підставі Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України від 23 лютого 2001 року №32, з одного боку та фізичною особою ОСОБА_6 (працівник) з другого боку, працівник зобовязується виконувати щоденне і якісне прибирання приміщень, закріплених за територіальним відділенням (10 службових кімнат, коридор, хол та чоловічий туалет) починаючи з 08 години ранку, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку територіального відділення згідно з чинним законодавством про працю й дотримуватись правил з охорони праці.

В свою чергу, Роботодавець зобовязується, зокрема, виплачувати заробітну плату з розрахунку мінімальної заробітної плати за фактично відпрацьований час, з якої утримувати податок з доходів фізичних осіб і внески на загальнообовязкове соціальне страхування згідно з чинним законодавством, надавати щорічну оплачувану відпустку згідно з Законом України «Про відпустки» і законодавства про працю.

Також, в трудовому договорі зазначено, що він є безстроковим і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (а.с. 9).

Так, додатковою угодою від 04 січня 2010 року Роботодавець та Працівник дійшли згоди пункт 2.1 Трудового договору від 30 грудня 2004 року викласти у такій редакції: «виплачувати заробітну плату в розмірі 320 грн за фактично відпрацьований час, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, з якої утримувати податок з доходів фізичних осіб і внески на загальнообовязкове соціальне страхування згідно з чинним законодавством» (а.с. 10).

Накази Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №39-В від 15 вересня 2008 року, №28-В від 12 серпня 2009 року та №24-В від 23 червня 2010 року (а.с.14-16) вказують на те, що ОСОБА_6 надано матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до її заяв (а.с.11-13).

Як вбачається із договору №7-19 від 28 грудня 2007 року, погодженого рішенням Вінницької обласної ради 15 сесії №493 від 16 січня 2008 року, що Управлінням спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (Управління) надає, а Вінницьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (Орендар) приймає в оренду приміщення, загальною площею 330,25 кв.м. (З коеф. 1,73 на коридори, холи, сходові клітини, санвузли і т.д.), що складається з кімнат №1001-1010, які розташовані в адміністративному будинку за адресою: м. Вінниця, вул.. Хмельницьке шосе, 7, згідно викопіювання з поверхового плану, вартість якого визначена експертним шляхом та становить 3314 грн за 1 кв.м. орендованої площі (а.с.17-19).

У розділі ІІІ «Орендна плата» даного договору зазначено, що за користування обєктом оренди Орендар сплачує орендну плату, місячний розмір якої на дату підписання договору становить (2,5 х К інф. За листопад х К інф. За грудень) грн за 1 кв.м. орендованої площі, відповідно до рішення 13 сесії Вінницької обласної ради 5 скликання №419 «Про оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області». Також, додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та в порядку, визначених законодавством України, який сплачується Орендарем разом з орендною платою.

Строк дії вказаного договору з 01 січня 2008 року до 31 грудня 2008 року, а у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

05 січня 2009 року між Управлінням спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області та Вінницьким обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України укладено ідентичний договір на оренду приміщень, що належать до спільної власності територіальних громад області, погодженого рішенням 23 сесії Вінницької обласної ради від 27 лютого 2009 року №765, строком дії з 01 січня 2009 року до 31 грудня 2009 року з подальшим продовженням у разі відсутності заяви однієї з сторін (а.с. 20-22). Вартість орендованого обєкта визначена експертним шляхом й становить 4053 грн 36 коп. за 1 кв.м. орендованої площі.

Додатковою угодою від 18 серпня 2009 року до договору №7-19 від 05 січня 2009 року внесено зміни, а саме пункт 3.1 Параграфу : ІІІ. Орендна плата, викладено в новій редакції, де змінено місячний розмір орендної плати з серпня 2009 року до 31 грудня 2009 року (а.с.23)

Аналогічний договір укладався також 04 січня 2010 року строком дії з 01 січня 2010 року до 31 грудня 2010 року, з подальшим продовженням у разі відсутності заяви однієї з сторін (а.с.24-26).

Рішеннями 13 сесії 5 скликання Вінницької обласної ради №419 від 25 жовтня 2007 року та 25 сесії 5 скликання №824 від 29 липня 2009 року встановлено орендну ставку за оренду нерухомого майна для бюджетних та прирівняних до них організацій (а.с.27-28).

Відповідно до плану роботи контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області на IІІ квартал 2010 року на підставі направлення №1051 від 03 серпня 2010 року, головним контролером-ревізором відділу інспектування органів державної влади ОСОБА_5 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за період з 01 січня 2008 року по 01 серпня 2010 року.

Ревізію проведено з відома та в присутності головного бухгалтера Відділення ОСОБА_3

У ході зазначеної ревізії встановлено ряд порушень відповідачем чинного законодавства, які відображено в акті ревізії від 10 вересня 2010 року №08-07/32 (а.с. 29-58).

Зокрема, встановлено, що головними бухгалтерами ОСОБА_8 (в вересні 2008 року), ОСОБА_3 (в серпні 2009 року та червні 2010 року) в порушення вимог пункту 7 статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XXV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, Порядку застосування плану рахунків бухгалтерського обліку бюджетних установ, затвердженого наказом Державного казначейства України від 10 грудня 1999 року №114 та Інструкції про кореспонденцію субрахунків бухгалтерського обліку для відображення основних господарських операцій бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 10 липня 2000 року №61 здійснено нарахування та виплату фізичній особі ОСОБА_6 матеріальної допомоги в загальній сумі 960 грн, що не передбачена умовою трудової угоди. Відрахування до державних цільових фондів при цьому становлять 349 грн 44 коп.

Внаслідок допущеного порушення загальному фонду державного бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму безпідставно нарахованих та виплачених матеріальних допомог та відрахувань до державних цільових фондів в розмірі 1309 грн 44 коп.

Також встановлено, що розпорядником коштів в особі голови Відділення ОСОБА_1 в порушення вимог частини другої статті 26 Бюджетного кодексу України, частини третьої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та головним бухгалтерами ОСОБА_8 )з 1 січня по 13 жовтня 2008 року), ОСОБА_3 (з 24 жовтня 2008 року по даний час) в порушення вимог пункту 7 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, Порядку застосування плану рахунків бухгалтерського обліку бюджетних установ, Інструкції про кореспонденцію субрахунків бухгалтерського обліку для відображення основних господарських операцій бюджетних установ, за рахунок асигнувань державного бюджету, передбачених по КПКВ 6011010 «Керівництво та управління у сфері конкурентної політики, контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції» КЕКВ 1136 «Орендна плата» (2008-2009 роки) та КЕКВ 1134 «Інші послуги (крім комунальних)» (2010 рік) на утримання установи здійснено зайву оплату орендної плати на загальну суму 745 грн.

Внаслідок допущеного порушення загальному фонду державного бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму зайво нарахованої орендної плати в розмірі 745 грн.

Не погодившись з виявленими в результаті проведеної ревізії порушеннями, позивачем 17 вересня 2010 року направлено на адресу КРУ у Вінницькій області письмові заперечення, проте відповідно до висновку від 29 вересня 2010 року, затвердженого першим заступником начальника КРУ у Вінницькій області ОСОБА_9Д, до уваги не прийнятті (а.с. 69-79).

Таким чином, за наслідками проведеної ревізії на адресу Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відповідачем направлено лист від 01 жовтня 2010 року №02-08-20-14/7216, в якому повідомлялися обов'язкові для виконання їм вимоги про усунення виявлених під час ревізії порушень (а.с. 6-7).

Так, серед вимог, зазначених у листі необхідно було забезпечити відшкодування зайво виплачену суму коштів в розмірі 640 грн, які необхідно перерахувати в дохід державного бюджету на р/р 0002, відкритий в Управлінні Державного казначейства у м. Вінниці та в кошти в розмірі 320 грн, на р/р 0155 Відділення. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах, кошти у сумі 960 грн у порядку та розмірах встановлених статтями 133-136 КЗпП. Провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду та повернути зайво сплачені кошти в сумі 349 грн 44 коп.

Відобразити дебіторську заборгованість за Управлінням спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області щодо яких здійснено безпідставні витрати. Стягнути з контрагента кошти в сумі 745 грн та перерахувати в дохід державного бюджету на р/р № 002, відкритий в Управлінні Державного казначейства у м. Вінниці.

Інформацію про вжиті заходи і виконання вимог, позивачу необхідно було надіслати на адресу КРУ у Вінницькій області разом із завіреними належним чином копіями первинних, розпорядчих та інших документів в термін до 28 жовтня 2010 року.

З урахуванням встановлених обставин у справі, визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що згідно із статтею 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» від 26 січня 1993 року №2939-XII (Закон №2939), головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Так, інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Статтею 10 Закону №2939 чітко регламентовано права державної контрольно-ревізійної служби. Пунктом 7 визначено, що КРУ надається право пред'являти керівникам й іншим службовим особам об'єктів, що ревізуються та перевіряються вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами і організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 8 цієї статті КРУ надано право стягувати у дохід держави кошти, одержані міністерствами, відомствами, державними комітетами, державними фондами, підприємствами, установами і організаціями за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства.

Що стосується порушень виявлених при нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 12 Закону України «Про оплату праці», встановлено, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями. Тобто закон передбачає можливість встановлення інших, додаткових збільшених розмірів норм і гарантій, та спрямований лише на недопущення їх зменшення по відношенню до законодавчо встановленого рівня.

Ця норма відповідає нормі статті 91 КЗпП України яка в свою чергу наділяє підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів правом встановлювати додаткові порівняно законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Так, статтею другою КЗпП визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Поширення гарантій, передбачених законодавством про працю залежить не від факту включення працівника в штат, а від характеру виконуваної роботи і форми юридичного зв'язку між працівником та роботодавцем, якщо виконувана робота відповідає ознакам статті 21 КЗпП, із працівником укладається трудовий договір і на нього поширюються гарантії, передбачені законодавством.

Так, відповідно до статті 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

В свою чергу, «заробітна плата» включає в себе: заробітну плату за встановленими посадовими окладами, ставками, або розцінками всіх штатних працівників, надбавку за вислугу років, доплату за ранг, оплату праці за трудовими договорами; надбавки та доплати обов'язкового характеру, надбавки що носять стимулюючий характер, премії, матеріальну допомогу. Заробітна плата працівника виплачується з фонду оплати праці установи.

Крім того, невиплата матеріальної допомоги погіршує становище працівника порівняно з чинним законодавством, а відповідно до статті 9 КЗпП, умови договорів про працю є недійсними тоді, коли вони погіршують становище працівника порівняно з чинними законодавством або суперечать йому. Недійсними слід вважати також умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з локальними (місцевими) нормами трудового права, що прийняті на певному підприємстві, в установі, організації в передбаченому законом порядку.

Враховуючи те, що між позивачем та ОСОБА_6 укладено трудовий договір, який сторонами не розривався, а відтак є дійсним, й відповідно до умов даного договору та на підставі поданих ОСОБА_6 письмових заяв позивачем виплачувалась матеріальна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства проводилась виплата матеріальної допомоги, а відтак вимога КРУ у Вінницькій області про її відшкодування є безпідставною.

Стосовно завищеного розміру орендної плати, слід зазначити наступне.

Так в акті ревізії зазначено, що при співставленні розміру орендної плати виставлених актах-рахунках та розміру орендної плати, розраховано відповідно до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад області, затвердженої рішенням 16 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання від 15 вересня 2000 року №241 встановлено, що Управлінням спільної комунальної власності завищено розмір орендної плати позивачу на загальну суму 745 грн.

Так, відповідно до укладених договорів за користування об'єктом оренди Відділення сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати, яка затверджена рішенням 16 сесії Вінницької обласної ради 3 скликання від 15 вересня 2000 року "Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад області", місячний розмір якої на дату підписання договору становить 2,5 грн. х К інф. за листопад х К інф. за грудень (3,12 х К інф. за грудень 2008 року та 1,53 х К інф. за грудень 2009 року відповідно) за 1 кв.м. орендованої площі.

Розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції попереднього місяця та пунктом 13 Методики №786, розмір якої і був визначений та затверджений рішеннями Вінницької обласної ради на підставі яких позивачем проводилась орендна плата.

Крім того, пунктом 2.14 Наказу №88 від 24 травня 1995 року «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» зазначено, що відповідальність за своєчасне і якісне складання документів, передачу їх у встановлені графіком документообороту терміни для відображення у бухгалтерському обліку, за достовірність даних, наведених у документах, несуть особи, які склали і підписали ці документи.

В даному випадку акт-рахунки виписувались Управлінням спільної комунальної власності. Ними ж робилися розрахунки відповідно до рішень сесії Вінницької обласної ради, керуючись методиками проведення розрахунків орендної плати, укладались договори відповідно до вищезгаданих документів, які в свою чергу затверджувались рішеннями сесії Вінницької обласної ради.

Також слід зазначити, що при проведенні перевірки органами КРУ безпосередньо Управління спільної комунальної власності по питанню нарахування орендної плати порушень не встановлено та в акті перевірки не зазначено, що підтверджує правомірність проведення позивачем витрат на оплату орендної плати.

Більше того, позивачем здійснено звернення до Управління спільної комунальної власності з питань завищення розміру орендної плати в конкретному місяці і році. На що позивачу надіслано лист Управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької обласної ради №985 від 28 жовтня 2010 року, в якому зазначено, що підстави для перерахунку орендної плати Вінницькому обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України відсутні, оскільки висновками перевіряючих відповідача в ході інспектування Управління спільної комунальної власності встановлено відсутність порушень щодо визначення розміру орендної плати (а.с.89).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога КРУ у Вінницькій області про усунення позивачем вказаного порушення є безпідставною.

В силу статті 12 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" службові особи державних контрольно-ревізійних служб зобов'язані суворо додержуватись Конституції України, законів України, прав та інтересів громадян, підприємств, установ і організацій, що охороняються законом.

Згідно з частиною другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вище викладеного та враховуючи норми частини третьої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд дійшов висновку, що вимога КРУ у Вінницькій області №02-08-20-14/7216 «Про усунення виявлених порушень» від 01 жовтня 2010 року винесена необґрунтовано, не добросовісно та не на підставі, і не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підлягає скасуванню.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статями 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області «Про усунення виявлених порушень» від 01 жовтня 2010 року №02-08-20-14/7216.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 24.11.10

Суддя/підпис/ ОСОБА_10

Копія вірна:

Суддя:

Секретар:

19.11.2010