Справа № 128/1141/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/1141/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Саєнко О. Б.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

11 жовтня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання виплати матеріальну допомогу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в березні 2016 року звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з адміністративним позовом в якому з урахуванням його збільшення просив: зобовязати Майданську сільську раду виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 3155 грн.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 31.08.2016 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач обіймав посаду голови Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області у період з 17 листопада по жовтень 2015 року.

Згідно протоколу №2 Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області 33 сесії 06 скликання від 03.04.2015, на підставі заяви позивача прийнято рішення про надання йому відпустки у період з 18.05.2015 по 08.07.2015 та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу з урахуванням рангу та вислуги.

Відповідно до розпорядження Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 21.09.2015 позивачеві надано в період з 21.09.2015 по 05.11.2015 відпустку та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу з врахуванням вислуги років та доплати за ранг.

15.12.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати письмову відповідь про відмову провести йому виплату матеріальної допомоги за 2015 рік при припинення повноважень сільського голови.

21.12.2015 сільський голова ОСОБА_3 на заяву позивача надала відповідь де вказала, що у зв'язку з невикористанням і перенесенням позивачем відпустки, яка надавалось згідно рішення 33 сесією 06 скликання, виплата відпускних та матеріальної допомоги відповідачем позивачу не проводилася, а при припиненні повноважень позивача як сільського голови, останньому відповідачем виплачена компенсація за невикористану відпустку, що підтверджується карткою - довідкою за 2015 рік.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога для оздоровлення надається працівникам при наданні їм щорічної відпустки, а оскільки позивач не скористався своїм правом на отримання щорічної відпусти у 2015 році, то при звільнені відповідачем йому була сплачена компенсації за невикористані щорічні відпустки без виплати матеріальної допомоги для оздоровлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 35 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Відповідно до пп. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" № 268 від 09.03.2006 керівникам органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів у межах установленого фонду оплати праці надано право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що матеріальна допомога для оздоровлення має виплачуватися при наданні щорічної відпустки працівнику.

Статтею 24 Закону України "Про відпустки" встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що посилання позивача на підтвердження заявлених ним позовних вимог на ст. 11 Закону України "Про відпустки", ст. 83 КЗпП України помилкове, оскільки вказані статті Закону регламентують порядок перенесення щорічної відпустки та виплату грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, в яких відсутня норма про обовязок роботодавця при звільнені працівнику виплачувати матеріальну допомогу при виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку .

Крім того, згідно протоколу 33 сесії 06 скликання від 03.04.2016 відповідачем прийнято рішення про надання позивачу відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 268 від 09.03.2006 яка визначається в сумі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати та встановлюється і надається рішенням сесії коли працівник використовує надану йому відпустку.

При цьому, у вищевказаний термін позивач відпустку не використав тому відпускні та матеріальна допомога йому не нараховувались і не виплачувались. Після закінчення строку повноважень сільського голови позивачу нараховоно та виплачено компенсацію за невикористану відпустку, а відтак підстави для нарахування та виплати матеріальної допомоги позивачу відсутні.

Отже, з аналізу наведених норм та встановлених обставин справи слідує, що відповідач діяв у межах повноважень, у спосіб та у порядку, що передбачені чинним законодавством України, а відтак - підстави для визнання його дій протиправними відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача викладених вище висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріальна допомога для оздоровлення надається працівникам при наданні їм щорічної відпустки, а позивач не скористався своїм правом на отримання щорічної відпусти у 2015 році, тому при звільнені відповідачем позивачу була сплачена компенсації за невикористані щорічні відпустки без виплати матеріальної допомоги для оздоровлення.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 жовтня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5