Справа № 813/6420/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Справа № 876/2693/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним внесення запису, визнання недійсними довідок,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 11.12.2015 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третя особа ОСОБА_3, в якому просила визнати недійсним внесення запису Залізничного РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області про реєстрацію ОСОБА_3 у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Садова, буд. 25 а, кв. 67 та визнати недійсними всі довідки з місця проживання та інші документи у відповідній частині, де зазначається, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Садова, №25 а, кв. 67.

ОСОБА_4 Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1В оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом безпідставно не враховано акт про не проживання ОСОБА_3 від 04.12.2015 року за адресою: АДРЕСА_1. Окрім того, судом не враховано положення п. 25 ОСОБА_4 міністрів СССР від 28 серпня 1974 року № 677, яка була чинною станом на 1989 року (рік, коли було прописано ОСОБА_3 за спірною адресою). Даним положенням було встановлено обовязок надати для прописки заяву, у відповідній формі, яка б містила в собі згоду особи, яка надає житлову площу на прописку. У даному випадку такої згоди від ОСОБА_5 не було. Також, судом було безпідставно відмовлено Позивачу у задоволенні клопотання про допит свідків, які могли б підтвердити обставини, які мають вирішальне значення для вирішення справи.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження по справі закрити.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що квартира АДРЕСА_2/а у м. Львові з моменту її приватизації належала на праві спільної сумісної власності трьом особам: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, що підтверджується копіями приватизаційних платіжних доручень на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 20.12.2000 року та свідоцтвом про право власності на квартиру № 16601-3 від 11.12.2000 року. У 2006 році ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_7, яка після одруження отримала прізвище чоловіка ОСОБА_5 та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1/а у м. Львові з 22.06.2012 року, що підтверджується записом про реєстрацію місця проживання у будинковій книзі та нею не заперечується.

09.01.2009 року померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть 1-СГ № 180130. Після чого відкрилася спадщина на 1/3 частини належну їй квартири, яку успадкували за законом ОСОБА_5 1/3 частки майна та ОСОБА_3 2/3 частки майна померлої з урахуванням 1/3 частки майна, від якої відмовився ОСОБА_8 (далі ОСОБА_8В.), чоловік ОСОБА_6

З метою виділу частки з спільного сумісного майна, ОСОБА_5 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.01.2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, за участі третьої особи ОКП ЛОР "БТІ та ЕО", про виділ частки з спільного сумісного майна, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право приватної часткової власності на 4/9 частки квартири АДРЕСА_3/а у м. Львові, а за ОСОБА_3 на 5/9 часток квартири АДРЕСА_3/а у м. Львові.

Як видно з матеріалів справи, зокрема, з картки прописки, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 а, кв. 67, з 18.11.1989 року, де проживав зі своєю матір'ю ОСОБА_6 та дідом ОСОБА_5, що також підтверджується актом ЛКП «Скнилівок» від 28.01.2004 року, згідно якого ОСОБА_3Я (ІНФОРМАЦІЯ_3) проживав разом із своєю матір'ю ОСОБА_6 за адресою м. Львів, вул.Садова, буд. 25 а, кв. 67 та перебував на її утриманні.

Згідно будинкової книги для прописки громадян, ОСОБА_3 прописаний у квартирі № 67 в будинку № 25/а по вул.Садовій. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку від 22.04.2013 року, станом на момент видачі даної довідки у спірній квартирі зареєстровані дві особи - ОСОБА_3, який є співвласником даної квартири разом з ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів, які б підтверджували що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 здійснена службовими особами відповідача з порушенням законодавства немає. Зазначив, що скасування запису Залізничного РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області про реєстрацію ОСОБА_3 у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Садова, буд. 25 а, кв. 67, не вплине та не позбавить його права часткової власності на дану квартиру.

Не надаючи правову оцінку законності прописки ОСОБА_3 в 1989 році, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано природу спірних правовідносин, так як дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм видно, що при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11.01.2012 року визнано за ОСОБА_5 право приватної часткової власності на 4/9 частки квартири АДРЕСА_3/а у м. Львові та за ОСОБА_3 на 5/9 часток квартири АДРЕСА_3/а у м. Львові.

Позивачка ОСОБА_1 згідно договору дарування стала власником 4/9 частки спірної квартири.

Колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку існує спір про право власності щодо нерухомого майна (5/9 часток квартири АДРЕСА_3/а у м. Львові) і питання законності набуття цього права ОСОБА_3 повинно вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Зрештою, позивачка та її представник не заперечують, що в даний час розглядається в суді цивільний спір за цю квартиру.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду, а тому таку слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати і провадження у справі закрити.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 196, 198 п. 4, 203 ч. 1, 205 ч. 1 п. 4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

ОСОБА_4 Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року у справі №813/6420/15 скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_9

Ухвала у повному обсязі складена 11.10.2016 року.