Справа № 809/938/16
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
"11" жовтня 2016 р. Справа № 809/938/16
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Суддя Остап'юк С.В.,
за участю секретаря Федів А.В.,
представника відповідача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування постанови в частині арешту майна,-
28.07.2016 товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі по тексту позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА за №968658 в частині арешту квартири №4, вулиця Хіміків, будинок 40, місто Калуш, Івано-Франківська область.
01.08.2016 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду до даної адміністративної справи залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Позивач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи належним чином повідомлений.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з мотивів викладених відповідачем в письмовому запереченні, мотивованого тим, що жодних неправомірних дій щодо винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА за №968658 та підстав для її скасування в частині арешту квартири №4, вулиця Хіміків, будинок 40, місто Калуш, Івано-Франківська область, немає. Просив в задоволенні позову відмовити.
Треті особи в судове засідання не зявилися, хоча, у відповідності до частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаються судом, про дату, час та місце судового розгляду справи належним чином повідомленими. Правом подання письмового заперечення проти заявленого позову не скористалися, а тому, у відповідності до положення частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу вирішено за їх відсутності.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оглянувши в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження, дослідивши докази, суд робить висновок, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, виходячи з таких мотивів.
Також, 12.12.2011 між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (Цедент) та товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (Цесіонарій) укладено Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки згідно якого Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за вказаним договором іпотеки.
10.10.2016 державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП №52607111 з примусового виконання виконавчого листа за №345/2080/13-ц, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 17.05.2013.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (статті 1).
Відповідно пункту 1 частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону чинного на момент укладення Договору факторингу, Договору відступлення прав вимоги) заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.
Згідно частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Відповідно частин 1, 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
У відповідності до частини 1 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Частиною 8 статті 54 даного Закону примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Відповідно статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.
У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.
Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.
Згідно статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина 1).
У разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов'язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв'язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки (частина 2).
Суд, враховуючи аналіз зазначених норм права, зазначає, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Вказані положення нормативно правових актів визначають дотримання спеціального порядку, встановленого законом для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.
Таким чином, наявність чинного арешту на майно, переданого в іпотеку, що застосований в іншому виконавчому провадженні не створює перешкод для першочергового задоволення, забезпечених іпотекою вимог позивача за рахунок предмета іпотеки. Чинність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА за №968658 від 31.10.2008, яка винесена у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих документів, за якими стягувачем є інші особи, а не позивач як іпотекодержатель, не змінює та не скасовує права позивача на першочергове задоволення своїх грошових вимог.
Як наслідок, відсутня підстава для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА за №968658 в частині накладення арешту на предмет іпотеки квартири №4, що на вулиці Хіміків, будинок 40, місто Калуш, Івано-Франківська область.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що даний адміністративний позов є необґрунтований, а в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування постанови в частині арешту майна, відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 17.10.2016.