Справа № 2-а-5394/10/0270
Суддя: Загороднюк Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2011 р. Справа № 2-а-5394/10/0270

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі судового засідання: Оніщенко Петрі Анатолійовичу,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ :

до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3В.) з позовом до Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції (далі - Хмільницької ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року, за наслідками якої складено акт №34/17/НОМЕР_1 від 13.12.2010 року. На підставі акта перевірки №34/17/НОМЕР_1 від 13.12.2010 року Хмільницькою ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення №/0 від 20.12.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 780195,84 грн., зокрема: за основним платежем - 520130,56 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями - 260065,28 грн. та №/0 від 20.12.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в загальному розмірі (основний платіж) 296302,1 гривень.

Позивач не погоджується з вказаними рішеннями, вважає їх протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки, за наслідками перевірки посадова особа Хмільницької ОДПІ прийшла до висновку, що позивач, як суб'єкт підприємницької діяльності, у 2009 році отримав від ВАТ "Літинський молочний завод" виручку за молоко, яка перевищує граничну суму, визначену в Указі Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва". Позивач вважає вказану позицію відповідача хибною, оскільки, посадовою особою Хмільницької ОДПІ під час перевірки не взято до уваги договори доручення №23 від 01.07.2009 року та №14 від 30.12.2009 року, укладені між ФОП ОСОБА_3 та ВАТ "Літинський молочний завод". Так, згідно вказаних договорів ФОП ОСОБА_3 є повіреним ВАТ "Літинський молочний завод" і від імені підприємства здійснює розрахунки із здавачами молока за рахунок коштів ВАТ "Літинський молочний завод".

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, оскільки, на його думку, ФОП ОСОБА_3 дійсно порушив вимоги Закону України "Про податок на додану вартість" та Декрет Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян".

Свідок ОСОБА_4, яка безпосередньо здійснювали перевірку позивача, у судовому засіданні вказала, що під час перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 п.9.4 ст. 9, п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст.2, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", про що вказано в акті перевірки №34/17/НОМЕР_1 від 13.12.2010 року. Крім того свідок вказала на те, що позивачем у ході проведення перевірки не надавались первинні документи, підтверджуючі його витрати.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд встановив.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, ФОП ОСОБА_3 зареєстрований Літинською районною державною адміністрацією Вінницької області 22.05.2004 року. На податковому обліку позивач перебуває в Літинському відділенні Хмільницької ОДПІ з 02.06.2004 року.

Судом встановлено, що позивач протягом періоду, що підлягав перевірці перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвами про сплату єдиного податку №741959 від 01.01.2007 року, №871125 від 01.01.2008 року, №416249 від 01.01.2009 року та №416280 від 01.01.2010 року.

На підставі ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", відповідно до направлення від 30.11.2010 року №164, виданого Літинським відділенням Хмельницької ОДПІ, посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року, про що складено акт №34/17/НОМЕР_1 від 13.12.2010 року (а.с. 6-25)

У ході вказаної перевірки посадовою особою відповідача констатовано порушення законодавства, допущені позивачем, які зазначені у вказаному акті перевірки №34/17/НОМЕР_1 від 13.12.2010 року, зокрема, вказано про порушення ФОП ОСОБА_3:

- п. 9.4 ст. 9, п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", внаслідок заниження податку на додану вартість за період з 01.10.2009 року по 30.06.2010 року на суму 520130,56 грн.;

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся на суму 296302,1 гривень.

На підставі вищезазначених порушень, Хмільницькою ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення №/0 від 20.12.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 780195,84 грн., зокрема: за основним платежем - 520130,56 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями - 260065,28 грн. (а.с. 26) та №/0 від 20.12.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в загальному розмірі 296302,1 грн. (а.с. 27).

Заслухавши пояснення представників сторін та свідків, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України " Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Як вбачається із матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 протягом 2009 року перебував на спрощеній системі оподаткування.

У ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року, посадовою особою відповідача встановлено, що позивач за 2009 рік отримав кошти від ВАТ "Літинський молочний завод" у загальній сумі - 1414074,84 грн. та за І-ІІ квартал 2010 року - 1701077,93 грн. (а.с. 13)

З матеріалів акту перевірки слідує та представником відповідача у судовому засіданні підтверджено, що, враховуючи вищевикладене, позивач у порушення ст. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не перейшов на загальну систему оподаткування, порядок якої регулюється ІV розділом Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" (а.с. 13).

Крім того, посадова особа Хмільницької ОДПІ перевіркою правильності визначення валового доходу (обсягу) виручки, враховуючи лист ВАТ "Літинський молочний завод" від 09.09.2010 року №2239/7/23-119 про загальну суму коштів, отриманих позивачем від підприємства, прийшли до висновку, що ФОП ОСОБА_3 за період з 01.07.2009 року по 30.06.2010 року занизив валовий дохід на 2633792,77 грн. (а.с. 15).

Суд не погоджується з позицією Хмільницькою ОДПІ.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто, в даній нормі Указу чітко вказано, що виручкою є не будь-які кошти, отримані позивачем, а лише ті кошти, які він отримав від продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно абз. 2 п. 1.31 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 та ВАТ "Літинський молочний завод" протягом періоду, що підлягав перевірці укладалися договори доручення, зокрема: договір доручення на заготівлю молока від 01.01.2009 року б/н (а.с. 33-34), договір доручення на закупівлю молока від 01.07.2009 року №23 (а.с. 31-32), договір доручення на закупівлю молока від 30.12.2009 року №14 (а.с. 28-30).

Як з'ясовано у судовому засіданні та підтверджено свідками, ФОП ОСОБА_3 надавав посадовим особам Хмільницької ОДПІ вказані договори доручення у ході проведення перевірки.

Статтею 1000 Цивільного кодексу України встановлено, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Судом встановлено, що згідно п. 1.1 вказаних вище договорів доручення ФОП ОСОБА_3 приймає на себе зобовязання укладати від імені і за рахунок ВАТ "Літинський молочний завод" договори на закупівлю молока від сільгосппідприємств, фермерських господарств і населення, організовувати збір молока, що надходить від них і проводити розрахунки за нього.

Відповідно до п. 2.3 та п. 2.4 договорів доручення на закупівлю молока від 01.07.2009 року №23 (а.с. 31-32) та від 30.12.2009 року №14 (а.с. 28-30), ФОП ОСОБА_3 здійснює:

- заготівлю молока у сільгосппідприємств, фермерських господарств і населення від імені ВАТ "Літинський молочний завод" зі складанням відомостей на його заготівлю, випискою необхідних квитанцій і інших документів від імені підприємства;

- розрахунки за заготовлене молоко з сільгосппідприємствами, фермерськими господарствами і населенням за рахунок коштів ВАТ "Літинський молочний завод".

У разі розрахунків із сільгосппідприємствами, фермерськими господарствами і населенням готівкою ВАТ "Літинський молочний завод" забезпечує ФОП ОСОБА_3 необхідними сумами готівкових коштів, а ФОП ОСОБА_3 проводить виплату таких сум сільгосппідприємствам, фермерським господарствам і населенню від імені підприємства і несе повну матеріальну відповідальність перед ВАТ "Літинський молочний завод" за збереження наявних коштів і законність їхнього використання.

Суд погоджується з позицією позивача, що кошти, отримані ним від ВАТ "Літинський молочний завод" для здійснення розрахунків за заготовлене молоко з сільгосппідприємствами, фермерськими господарствами і населенням не є виручкою від продажу продукції (товарів, робіт, послуг), а є коштами, наданими йому під звіт на виконання договорів доручення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем на підставі укладених договорів доручень та згідно вимог Цивільного кодексу України вчинялись правочини щодо закупівлі молока від імені та за рахунок довірителя ВАТ "Літинський молочний завод". Вказані правочини створювали, змінювали, припиняли цивільні права та обовязки довірителя. Відповідно до укладених договорів позивач не набував права власності ні на надані йому кошти, ні на закуплене молоко.

А тому у суду відсутні підстави вважати кошти, отримані позивачем від ВАТ "Літинський молокозавод" на виконання договорів доручення, як його виручку чи дохід.

Крім того, як зясовано у судовому засіданні та підтверджено свідком, згідно п. 3.3 договорів доручень на закупівлю молока від 01.07.2009 року №23 (а.с. 31-32) та від 30.12.2009 року №14 (а.с. 28-30) ФОП ОСОБА_3 отримував винагороду в розмірі 370,0 грн. та 400,0 грн., відповідно, за одну тону "натурального молока", згідно письмового звіту.

Свідок ОСОБА_4, яка безпосередньо здійснювала перевірку позивача, у судовому засіданні вказала, що протягом 2009 року ФОП ОСОБА_3 отримав від ВАТ "Літинський молочний завод" 381800,0 грн. та протягом І півріччя 2010 року - 384821,0 грн. винагороди. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що за виконаними позивачем договорами доручення сума виручки за надані послуги дорівнює сумі винагороди за договорами, яка відповідно до акту перевірки та показів свідка у судовому засіданні становить у 2009 році 381800,0 грн. та у І півріччі 2010 року - 384821,0 грн. Тобто сума коштів отриманих позивачем за надані послуги ВАТ "Літинський молочний завод" за заготівлю молока за 2009 рік та І півріччя 2010 року не перевищує граничну суму, визначену Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва". А, отже, податковий орган при проведенні перевірки неправильно оцінив надані платником податків докази в обґрунтування правомірності свого перебування на спрощеній системі оподаткування.

Суд, з урахуванням досліджених доказів, погоджується з позивачем щодо того, що він отримував кошти від ВАТ "Літинський молочний завод" для здійснення розрахунків з виробниками сільськогосподарського продукції за заготовлене ним молока, під звіт, а не як виручку від реалізації підприємству сільськогосподарської продукції.

Таким чином, при визначені розміру виручки ФОП ОСОБА_3 за період, що перевірявся відповідачем помилково включені суми, які позивач отримував, як повірений ВАТ "Літинський молочний завод" для закупівлі молока. У судовому засіданні представниками Хмільницької ОДПІ не доведено зворотне.

Інших доказів на підтвердження отриманої виручки з перевищенням встановленого Указом Президента України розміру, який надає право перебувати на спрощеній системі оподаткування від продажу сільськогосподарської продукції ФОП ОСОБА_3 ВАТ "Літинський молочний завод" відповідачем до суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність порушення в діях позивача п. 9.4 ст. 9, п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", ст. ст. 1, 2, 4, 5 Указу Президента України "Про внесення змін до Указу Президента України від 03.07.1998 року №727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" та про те, що оскаржувані рішення відповідачем винесено з порушенням вимог законодавства, не розсудливо, упереджено, на підставі не обґрунтованих висновків про можливі порушення законодавства.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про скасування податкових повідомлень - рішень Хмільницької ОДПІ №/0 від 20.12.2010 року по податку на додану вартість у загальному розмірі 780195,84 грн., зокрема: за основним платежем - 520130,56 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями - 260065,28 грн. та №/0 від 20.12.2010 року по податку з доходів фізичних осіб в загальному розмірі (основний платіж) 296302,1 грн. підлягають задоволенню.

В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст. 11, ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У судовому засіданні представниками відповідача, суб'єкта владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій щодо прийняття податкових повідомлень-рішень №/0 від 20.12.2010 року по податку на додану вартість у загальному розмірі 780195,84 грн., зокрема: за основним платежем - 520130,56 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями - 260065,28 грн. та №/0 від 20.12.2010 року по податку з доходів фізичних осіб в загальному розмірі (основний платіж) 296302,1 грн. до ФОП ОСОБА_3

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Оскільки, квитанцією №2981.377.1 від 30.12.2010 року підтверджено сплату позивачем судовий збір у розмірі 3,4 грн., то дана сума має бути стягнута з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області від 20.12.2010 року №/0 та від 20.12.2010 року №/0.

Стягнути з Державного бюджету на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 державне мито у розмірі 3,4 грн. (три гривні сорок копійок), сплачене згідно квитанції №2981.377.1 від 30.12.2010 року, що знаходиться в матеріалах справи №2-а-5394/10/0270.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Загороднюк Андрій Григорович