Справа № 2-а-2888/10/0270
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2010-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
_________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2010 р. Справа № 2-а-2888/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Мультян Марини Бондівни,

при секретарі судового засідання: Савченко Олені Олегівні

за участю представників сторін:

позивача : Рудницький В.В.

відповідача 1 : Кордонський В.Й.- представник за довіреністю

відповідача 2: Гапченко С.А. - представник за довіреністю

третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: Ільєнко А.Б. - представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: 1) Військової частини НОМЕР_1 , 2) Військової частини НОМЕР_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України

про: визнання незаконними та скасування наказів, про зобов`язання вчинити певні дії та про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до 1) Військової частини НОМЕР_1 , 2) Військової частини НОМЕР_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України щодо визнання незаконними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 №17 від 17.02.2010 року "Про результати службового розслідування за фактом порушення поводження з документами", №25 від 02.03.2010 року "Про преміювання військовослужбовців по підсумках роботи за лютий місяць", щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 112,50 грн., та надбавку за вислугу років в розмірі 847,13 грн., щодо стягнення з військової частини НОМЕР_2 премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 112,50 грн., та надбавки за вислугу років в розмірі 847,13 грн.

Ухвалою суду від 09 липня 2010 року за вказаним адміністративним позовом відкрито провадження у адміністративній справі та призначено судове засідання з її розгляду.

Позовні вимоги мотивовано наступним.

ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника зміни оперативної групи військової частини НОМЕР_1 до моменту звільнення в червні 2010 року у запас за станом здоров`я. Під час проходження військової служби у 2009 році позивачеві було надано чергову щорічну відпустку за 2010 рік, що стало підставою для звернення останнього до військової прокуратури Вінницького гарнізону зі скаргою на дії підполковника ОСОБА_2 . У відповідь на зазначену скаргу Військова прокуратура Вінницького гарнізону надіслала на адресу позивача лист №792 від 15.02.2010 року, яким повідомила останнього, що за викладеними скаржником фактами військовою прокуратурою Вінницького гарнізону було проведено перевірку, за результатами якої щодо підполковника ОСОБА_2 порушено дисциплінарне провадження, та що в порушенні кримінальної справи відносно підполковника ОСОБА_2 за ст. 423 ч. 1 КК України відмовлено на підставі ст. 6 п. 2 КК України відмовлено (а.с.10). Ініціювання позивачем перевірки, яка була проведена органами військової прокуратури щодо порушення начальником військової частити НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимог чинного законодавства України про відпустки, на його думку, стало підставою для призначення начальником цієї ж частини 15 лютого 2010 року службового розслідування відносно нього, а саме, по факту порушення порядку поводження із документами. За результатами службового розслідування, порушеного відносно позивача, начальником військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було видано наказ №17 від 17.02.2010 року "Про результати службового розслідування за фактом порушення порядку поводження із документами", згідно із яким на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді "попередження про неповну службову відповідність". Разом із тим, накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення зумовило позбавлення його премії за лютий 2010 року, про що командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 також було видано наказ №25 від 02.03.2010 року, та позбавлення надбавки за виконання особливо важливих завдань. Проте, вважає позивач, вказані накази є неправомірними, оскільки службове розслідування, яке стало передумовою їх винесення, було проведено відносно нього упереджено, не об`єктивно та неповно. Крім того, на думку позивача, дані накази грубо порушують вимоги чинного законодавства, зокрема, положення наказу Міністра оборони №260 від 11.06.2006 року. Досудові спроби позивача врегулювати спір, шляхом направлення звернень до начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України та до Міністра оборони України, не дали позитивного результату. Таким чином, викладені позивачем в адміністративному позові обставини послужили підставою для його звернення до Вінницького окружного адміністративного суду із зазначеними вище позовними вимогами.

В судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, уточнив позовні вимоги, та просив визнати незаконним і скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 №25 від 02.03.2010 року "Про преміювання військовослужбовців по підсумках роботи за лютий місяць" в частині позбавлення премії ОСОБА_1 , підтримавши решту первинно заявлених позовних вимог.

Представник військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях на позов (а.с.30-34), зокрема, зазначивши, що за результатами службового розслідування на ОСОБА_1 за порушення Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 листопада 1998 року №400, відповідно до наказу начальника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 17.02.2010 року №17 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді "попередження про неповну службову відповідність", а відповідно до наказу начальника цієї ж частини №25 від 02.03.2010 року позивача було позбавлено премії за лютий 2010 року. Підставою для накладення дисциплінарного стягнення стало розповсюдження ОСОБА_1 без дозволу командира військової частини змісту службового документу стороннім особам, тобто позивач зібрав відомості стосовно термінів відпусток військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та надав їх до стороннього органу (органу прокуратури ) без згоди самих військовослужбовців та командира військової части. Даний факт знайшов своє об`єктивне відображення у матеріалах службового розслідування, відтак, на думку представника позивача, дисциплінарне стягнення накладене на позивача правомірно і відповідає положенням Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Крім того, представник відповідача вважає, що позивача також обґрунтовано позбавлено премії, оскільки відповідно до вимог пункту 31.6 наказу Міністра оборони №260 від 11.06.2006 року військовослужбовці не преміюються за той розрахунковий місяць, у якому вони допустити порушення чи проступок. З тих же підстав (з підстав накладення дисциплінарного стягнення) не підлягає виплаті позивачу надбавка за виконання особливо важливих завдань. Таким чином, на думку представника відповідача, вищезгадані накази винесені правомірно, на підставі і в межах наданих відповідачу законом повноважень, відтак просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Представник відповідача 2 - військової частини НОМЕР_2 , позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши про їх безпідставність і необґрунтованість, та надав пояснення аналогічні поясненням представника відповідача 1 військової частини НОМЕР_1 .

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на пояснення представників відповідачів .

Заслухавши учасників процесу, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника зміни оперативної групи військової частини НОМЕР_1 , та в червні 2010 року звільнений у запас за станом здоров`я. Дані обставини визнаються сторонами, а тому в силу ч.3 ст. 72 КАС України можуть не доказуватися перед судом, оскільки у суду не виникає сумніву щодо їх достовірності.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 21.07.2010 року №509, військова частина НОМЕР_1 знаходиться на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 (а.с.35).

В листі військової прокуратури Вінницького гарнізону від 15.02.2010 року вих. №792, адресованому ОСОБА_1 , повідомлялося, що заява позивача від 09 лютого 2010 року розглянута, а за викладеними у ній фактами військовою прокуратурою проведена перевірка, за результатами якої відносно командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 порушено дисциплінарне стягнення у зв`язку із порушенням останнім чинного законодавства про відпустки (а.с.10).

15 лютого 2010 року начальником військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 було призначено проведення службового розслідування за фактом порушення порядку поводження із документами, за результатами якого було складено акт службового розслідування від 15.02.2010 року. Акт затверджено тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 16 лютого 2010 року (а.с.13-14).

Зазначеним актом зафіксовано факт недодержання позивачем вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11листопада 1998 року №400, що виявилися у виготовленні копії графіка відпусток військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 і надання її до органів військової прокуратури, розповсюдженні без дозволу командира військової частини змісту службового документу стороннім особам.

17 лютого 2010 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про результати службового розслідування за фактом порушення порядку поводження із документами" №17 до ОСОБА_1 за порушення вимог пунктів 4.2.1, 4.14.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 листопада 1998 року №400, було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді "попередження про неповну службову відповідність" (а.с.40).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про преміюванню військовослужбовців по підсумках роботи за лютий місяць" №25 підполковника ОСОБА_1 за порушення пунктів 4.2.1, 4.14.1 згаданої вище Інструкції було позбавлено премії (а.с.54).

Факт невиплати позивачеві премії за березень 2010 року та надбавки за виконання особливо важливих завдань стверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 22.06.2010 року №409 (а.с.15).

Не погоджуючись із винесеними командиром військової частини НОМЕР_1 наказами, позивач неодноразово оскаржував їх до вищестоящих органів, а саме: до Міністерства оборони України, до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, до Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України.

Як встановлено судом, зазначені вище скарги позивача залишено без задоволення, про що свідчать відповідні листи-відповіді Головного командного центру Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_3 ) від 26 березня 2010 року №313/713 (а.с.17), до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 11.05.2010 року №306/ВР/1878 (а.с.19), до Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України від 26.03.2010 року №316/2/250 (а.с.21).

Вважаючи накази командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 №17 від 17.02.2010 року "Про результати службового розслідування за фактом порушення поводження з документами", №25 від 02.03.2010 року "Про преміювання військовослужбовців по підсумках роботи за лютий місяць" незаконними, позивач оскаржив їх в судовому порядку, звернувшись з даним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду.

Проаналізувавши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до змісту статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про інформацію" встановлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Загальні правила ведення діловодства в Збройних силах України та відповідний порядок роботи з документами встановлений Інструкцією з діловодства у Збройних силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.11.1998 року №400 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 4.14.1 вказаної Інструкції, копія документа виготовляється і видається тільки з дозволу командира військової частини (начальника установи) за письмовою заявою зацікавлених осіб, якщо такі копії необхідні для вирішення питань щодо прав і законних інтересів військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, які звертаються.

Всупереч вказаному, ОСОБА_1 надав до Військової прокуратури Вінницького гарнізону копію графіка відпусток особового складу військової частини НОМЕР_1 на 2010 рік, що є службовим документом в/ч НОМЕР_1 - без відповідного дозволу на це командира військової частини НОМЕР_1 .

Факт надання Військовій прокуратурі Вінницького гарнізону копії графіку відпусток та відсутність відповідного дозволу на це командира військової частини (начальника установи) позивачем в судовому засіданні не заперечувався.

Посилання позивача на те, що копія графіку відпусток ним не виготовлювалась, та знаходилась в його кабінеті, не може бути взято судом до уваги, оскільки існування вказаних обставин та встановлення вини ОСОБА_1 у виготовленні копій графіку відпусток не впливають на наявність факту вчиненого позивачем порушення, що виявилося у наданні службового документи за межі військової частини без дозволу командира цієї військової частини.

Крім того, частиною 1 ст. 9 Закону України "Про інформацію" встановлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Згідно з ч.ч. 2,3 вказаної статті, реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Кожному громадянину забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законами України.

Визначення поняття "інформація про особу" наведено у ст. 23 Закону України "Про інформацію", відповідно до ч. 1 якої під нею розуміється сукупність документованих або публічно оголошених відомостей про особу.

Відповідно до ч.4,5,6 ст. 23 Закону України "Про інформацію", забороняється збирання відомостей про особу без її попередньої згоди, за винятком випадків, передбачених законом. Кожна особа має право на ознайомлення з інформацією, зібраною про неї. Інформація про особу охороняється Законом.

Проте, як з`ясовано судом, позивачем допущено порушення зазначених вище положень закону, та без згоди вказаних у графіку відпусток особового складу в/ч НОМЕР_1 на 2010 рік осіб надав інформацію щодо тривалості та термінів їх відпусток.

Крім того, п.4.2.1. Інструкції з діловодства у Збройних силах України, встановлено, що давати довідки про документи та подавати відомості, що вміщуються в них, особам, які не мають відношення до документів, дозволяється тільки з відома командира (начальника).

Однак, вказані вимоги позивачем не дотримано, та без відома командира військової частини НОМЕР_1 надано військовій прокуратурі Вінницького гарнізону інформацію відносно термінів відпусток військовослужбовців цієї військової частини.

До того ж, графік відпусток особового складу в/ч НОМЕР_1 на 2010 рік, який позивач надав військовій прокуратурі, містить відомості про зміст штату військової частини, його чисельність та особовий склад, які, в свою чергу, згідно з Наказом Генерального штабу Збройних сил України №43 від 30.06.1999 року "Про затвердження Переліку конфіденційної інформації Збройних сил України", є конфіденційною інформацією Збройних сил України.

Посилання позивача на те, що військова прокуратура Вінницького гарнізону не є тією особою, яка не має відношення до документів, суд вважає безпідставними та такими, що не узгоджуються з положеннями чинного законодавства.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України "Про прокуратуру" систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, а також військові прокуратури. До органів військових прокуратур належать військові прокуратури регіонів і військова прокуратура Військово-Морських Сил України (на правах обласних), військові прокуратури гарнізонів (на правах міських).

Натомість військова частина, відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" входить до складу Збройних Сил України.

Також в судовому засіданні встановлено, та підтвердили представники сторін, що графік відпусток особового складу в/ч НОМЕР_1 на 2010 рік надано військовій прокуратурі з власної ініціативи, без відповідного запиту прокуратури.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту ЗС України, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняті рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

В силу статті 87 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Як встановлено судом, та не заперечувалось позивачем, порядок і строки проведення службового розслідування відповідачем 1 дотримано, дисциплінарне стягнення накладено в межах визначеного ст. 87 Дисциплінарного статуту місячного строку.

Відповідно ж до ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно ж до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного а балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані сторонами докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені вище критерії при винесенні оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 №17 від 17.02.2010 року "Про результати службового розслідування за фактом порушення поводження з документами" відповідачем 1 дотримані, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в частині визнання зазначеного наказу незаконним та його скасування слід відмовити.

Не підлягають задоволенню також і позовні вимоги про визнання незаконним і скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 №25 від 02.03.2010 року "Про преміювання військовослужбовців по підсумках роботи за лютий місяць" в частині позбавлення премії ОСОБА_1 .

Так, порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначається Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міноборони України від 11.06.2008 № 260.

Відповідно до п. 31.1 вказаної Інструкції, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби.

Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Преміювання здійснюється згідно з інструкцією про преміювання військовослужбовців, яка розробляється у військових частинах виходячи зі специфіки та особливостей виконання завдань конкретної військової частини і затверджується вищим командуванням. Конкретні показники позбавлення військовослужбовців премії повністю або частково встановлюються в межах випадків, передбачених пунктом 31.5 цієї Інструкції.

Пунктом 31.5 Інструкції встановлено, що командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково тільки за:

невихід на службу без поважних причин;

уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння);

порушення статутних правил несення служби у варті, добовому наряді, під час патрулювання та бойового чергування;

особисті незадовільні показники командирської, бойової та мобілізаційної підготовки, невиконання індивідуальних планів роботи науковим, науково-педагогічним (педагогічним) складом, ад`юнктами, докторантами;

порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів щодо збереження державної таємниці;

порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю військовослужбовців або інших осіб.

Водночас, згідно з п. 31.6 Інструкції, військовослужбовці не преміюються за той розрахунковий місяць, у якому вони допустили порушення чи проступок. Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці кожного місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього. Забороняється позбавляти премії військовослужбовців протягом кількох місяців за одне допущене порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, порушення допущено ОСОБА_1 в лютому 2010 року (заява до Військової прокуратури Вінницького гарнізону надійшла 09.02.2010 року), і за цей самий місяць позивача позбавлено премії, про що свідчить витяг з наказу №25 від 02.03.2010 року "Про преміювання військовослужбовців по підсумках роботи за лютий місяць" (а.с.54).

Посилання позивача на те, що зазначені в оскаржуваному наказі порушення п. 4.2.1 та п. 4.14.1 Інструкції з діловодства в Збройних силах України не є підставами для позбавлення військовослужбовців премії, суд не може взяти до уваги, оскільки встановлення факту вчинення особою порушення чи проступку само по собі є достатньою підставою для позбавлення військовослужбовців премії.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 №25 від 02.03.2010 року "Про преміювання військовослужбовців по підсумках роботи за лютий місяць" в частині позбавлення премії ОСОБА_1 видано на підставі та у відповідності до вимог закону, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання зазначеного наказу незаконним та його скасування задоволенню не підлягають.

Що ж стосується невиплаченої у березні 2010 року ОСОБА_1 надбавки за виконання особливо важливих завдань, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 15.8 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, надбавка за виконання особливо важливих завдань не виплачується у місяці, у якому наказом відповідного командира (начальника) на військовослужбовця накладене таке дисциплінарне стягнення:

попередження про неповну службову відповідність;

пониження в посаді;

пониження військового звання на один ступінь;

позбавлення військового звання;

звільнення з військової служби у зв`язку зі службовою невідповідністю;

позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 17.02.2010 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, що в силу зазначеного вище положення Інструкції є підставою для невиплати надбавки за виконання особливо важливих завдань.

Посилання позивача на те, що відносно позбавлення його надбавки за виконання особливо важливих завдань командиром військової частини НОМЕР_1 не видано відповідного наказу, суд вважає необґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до п. 15.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, командири (начальники) військових частин (установ та організацій) у разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань за місяць, у якому військовослужбовцями було допущено несвоєчасне або неякісне виконання завдань (а військовослужбовцями, зазначеними в пункті 15.2 цієї Інструкції, крім цього, несвоєчасну та неякісну розробку проектів нормативно-правових актів, експертизу таких актів), мають право зменшувати розмір надбавки за виконання особливо важливих завдань або скасовувати (відміняти) її.

Рішення про зменшення розміру надбавки або її скасування (відміну) оформлюється наказом командира (начальника) військової частини (установи, організації) на підставі поданих за командою рапортів безпосередніх командирів (начальників) з клопотанням про зменшення розміру надбавки або її скасування (відміну).

У наказі про зменшення розміру надбавки або її скасування (відміну) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для прийняття такого рішення.

Аналіз наведеної норми дає підстави зробити висновок, що наказ про зменшення розміру надбавки або її скасування (відміну) видається у випадках, передбачених ч. 1 п. 15.7 Інструкції, тобто у разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань за місяць, у якому військовослужбовцями було допущено несвоєчасне або неякісне виконання завдань. Натомість, якщо до військовослужбовця було застосоване одне із перелічених в п. 15.8 Інструкції дисциплінарних стягнень, що оформлено відповідним наказом то прийняття окремого рішення щодо невиплати надбавки не вимагається.

З огляду на вказане, враховуючи попередження ОСОБА_1 про неповну службову відповідність, суд вважає, що позивача правомірно позбавлено надбавки за виконання особливо важливих завдань.

З викладених вище підстав не підлягають задоволенню вимога позивача зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 112,50 грн., та надбавку за вислугу років в розмірі 847,13 грн., та вимога стягнути з військової частини НОМЕР_2 зазначені кошти.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. З огляду на те, що в процесі розгляду даної справи свідки не залучалися і не призначалася судова експертиза та, зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 26.08.10

Суддя Мультян Марина Бондівна

21.08.2010