Справа № 359/5603/16-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/5603/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Муранова-Лесів І.В. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в м. Бориспіль Державного департаменту поліції ОСОБА_3, третя особа Управління патрульної поліції в м. Борисполі Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій, скасування постанови, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2016 року,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в м. Бориспіль Державного департаменту поліції ОСОБА_3, за участю третьої особи Управління патрульної поліції в м. Борисполі Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив визнати дії відповідача щодо складення постанови про адміністративне правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення незаконними, визнати вказану постанову протиправною, скасувати її та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність застосування до позивача санкцій за порушення правил дорожнього руху.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 14 червня 2016 року відповідачем відносно позивача винесена постанова серії ПС3 №018707 в справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цією постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що правопорушення полягало в наступному: 14 червня 2016 року о 10 год. 15 хв. в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 79, водій - позивач, керуючи автомобілем ВАЗ 21074, номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», що визначений розділом 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови, вважаючи її протиправною, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг і правил зупинки тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Підрозділ 3 розділу 3 цих Правил визначає заборонні знаки, до яких відноситься, зокрема, знак 3.34 «Зупинку заборонено», який означає, що забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Окрім того, підпунктами «а», «б» пункту 9.9 розділу 9 Правил передбачено, що у разі вимушеної зупинки на дорозі та/або у разі зупинки на вимогу працівника міліції повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

А згідно пункту 9.11 вказаного розділу Правил якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар.

Таким чином, зупинка водієм транспортного засобу в межах дії знаку 3.34, а також незастосування попереджувальних сигналів у разі вимушеної зупинки транспортного засобу є порушенням правил дорожнього руху, за яке передбачена відповідальність у розмірі 255,00 грн.

Положеннями статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши письмові пояснення інспекторів патрульної поліції ОСОБА_3 і ОСОБА_4, письмові пояснення позивача, відеозапис нагрудних камер поліцейських, фотодокументи, надані позивачем, колегія суддів доходить висновку про доведеність спірного факту порушення позивачем правил зупинки, що відображені в оскаржуваній постанові.

Письмові та зафіксовані на відеозаписах пояснення позивача є суперечливими, адже в письмових поясненнях позивач стверджує, що зупинився на вимогу поліцейських, а усно він стверджував також, що здійснив вимушену зупинку внаслідок несправності автомобіля. При цьому, жодних посилань на несправності автомобіля в письмових поясненнях не йдеться, факт його несправності позивачем не доведений і спростовується вже тим, що після оформлення адміністративних матеріалів щодо спірного правопорушення позивач без видимих перешкод завів транспортний засіб і рушив.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача на те, що поліцейські зупинили його безпідставно, спростовується тим, що відповідні доводи скаржник виклав лише ознайомившись із постановою про адміністративне правопорушення в письмових поясненнях, хоча до цього моменту стверджував протилежне.

Обговорюючи питання дотримання відповідачем порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 статті 213 Кодексу України про адміністративні правопорушення справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно частини другої статті 214 цього Кодексу органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання.

Статтею 217 цього Кодексу передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов'язків.

Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Положеннями статті 222 цього Кодексу передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про правопорушення правил дорожнього руху (в тому числі визначені частиною першою статті 122 Кодексу).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Під час розгляду даної справи встановлено, що на час спірних правовідносин відповідач був працівником патрульної поліції в м. Борисполі Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, мав спеціальне звання рядового поліції, а відтак мав право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення, отже діяв у межах свої повноважень.

Відповідно до статей 249, 276 Кодексу справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, і за місцем його вчинення.

Статтею 268 Кодексу визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Приписами частин другої, четвертої, шостої статті 258 Кодексу передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно статті 283 Кодексу розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Положеннями статті 285 Кодексу передбачено, зокрема, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку.

Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачем не було порушено прав позивача, передбачених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення й притягнення особи до відповідальності.

Так, позивачу надано можливість надати письмові пояснення, скористуватись допомогою фахівця у галузі права, яке він не реалізував, розяснено права, зокрема, передбачені статтею 63 Конституції України, вислухано усні пояснення, ознайомлено зі змістом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, запропоновано отримати її копію під розписку (від чого позивач відмовився).

Відтак, посилання позивача на порушення його права, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відхиляються судом, адже під час судового розгляду не встановлено існування фактів таких порушень, що могли б істотно вплинути на правильність застосованих до позивача санкцій.

Зважаючи на все вищевикладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 №018707 від 14 червня 2016 року, винесеної відповідачем, та визнання дій останнього незаконними, відсутні.

Таким чином, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, доводи апелянта не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяОСОБА_1
суддя ОСОБА_5
суддяОСОБА_6

(Повний текст ухвали складений 13 жовтня 2016 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

ОСОБА_6