Справа № 2а-3993/12/1370
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" вересня 2016 р. м. Київ К/800/62311/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування завданих державі збитків, за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від

26 липня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року,

встановив:

У травні 2012 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила стягнути на свою користь суму шкоди, завданої державі неналежним виконанням військовослужбовцями трудових обов`язків: з ОСОБА_1 25733,10 гривень; з ОСОБА_2 25677,60 гривень; з ОСОБА_4 25938,60 гривень; з ОСОБА_3 18841,75 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначені військовослужбовці допустили недостачу військового майна, переданого їм під звіт для зберігання (інженерно-аеродромні плити типу АСП-4), порушивши вимоги статей 11, 16, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548, і норми Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300. Так, ОСОБА_1 завдав державі в особі військової частини НОМЕР_1 шкоду на суму 27120,60 гривень, в рахунок відшкодування було стягнуто 1387,50 гривень, залишок заборгованості становить 25733,10 гривень. ОСОБА_2 завдав державі в особі військової частини НОМЕР_1 шкоду на суму 27120,60 гривень, в рахунок відшкодування було стягнуто 1443 гривень, залишок заборгованості становить 25677,60 гривень. ОСОБА_4 завдав державі в особі військової частини НОМЕР_1 шкоду на суму 27120,60 гривень, в рахунок відшкодування було стягнуто 1182 гривень, залишок заборгованості становить 25938,60 гривень. ОСОБА_3 завдав державі в особі військової частини НОМЕР_1 шкоду на суму 20313 гривень, в рахунок відшкодування було стягнуто 1471,25 гривень, залишок заборгованості становить 18841,75 гривень.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2012 року позовну заяву військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про відшкодування завданих державі збитків повернуто позивачеві. Відкрито провадження в адміністративній справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування завданих державі збитків.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.
У касаційній скарзі командир військової частини НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подав письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.
Як вбачається з матеріалів справи, військова частина НОМЕР_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення на свою користь із зазначених вище військовослужбовців суми шкоди, завданої неналежним виконанням трудових обов`язків, у вигляді грошових коштів.
Суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, помилково виходили з того, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.
Згідно частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов`язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем ? орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.
Відповідно до частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що правовий аналіз пунктів 1-4 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.
Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб`єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб`єктів владних повноважень.
Логічний спосіб тлумачення частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб`єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов`язків та можливої дискреційної поведінки.
За пунктом 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.
За змістом статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та інше майно.
Отже, оскільки військовою частиною НОМЕР_1 позов заявлений щодо стягнення з військовослужбовців суми шкоди у вигляді грошових коштів, то, на думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, такий позов не підпадає під дію пункту 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завданих збитків у вигляді грошових коштів підлягають розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
На підставі наведеного, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 157, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування завданих державі збитків закрити.
Роз`яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.