Справа № 808/2094/16
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 жовтня 2016 року м. Київ К/800/26462/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, третя особа: Запорізька обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України про зобов'язання нарахувати і виплатити середній заробіток,

в с т а н о в и в :

07 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: зобов'язати ГУ МВС України в Запорізькій області нарахувати і виплатити їй середню заробітну плату з 18.04.2016 року по день прийняття судом відповідної постанови з урахуванням встановлених індексів інфляції за відповідні місяці; зобов'язати ГУ МВС України в Запорізькій області щомісячно виплачувати їй середню заробітну плату з урахуванням встановлених індексів інфляції за відповідні місяці.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що посада, на якій поновлено позивача фактично скасована, тому виплата грошового забезпечення є неможливою.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 18 квітня 2016 року. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на виконання рішення суду позивача 18.04.2016 року було поновлено на роботі наказом Голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Запорізькій області з 06.11.2015 року, нараховано та виплачено суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 18.04.2016 року.

Проте, з 19.04.2016 року та по даний час позивачу заробітна плата не виплачується. Відповідач наголошує на тому, що з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" Міністерством внутрішніх справ України видано наказ №1388 від 06.11.2015, яким скорочено всі штатні посади, зокрема, по ГУ МВС в Запорізькій області. Також зазначає, що поновлюючи позивача на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління ГУ МВС України в Запорізькій області, відповідач фактично виконав рішення суду, яке набрало законної сили, проте, на даний час відповідач не має законних підстав виплачувати позивачу грошове забезпечення, оскільки ГУ МВС в Запорізькій області та Запорізьке міське управління ГУ МВС України в Запорізькій області перебувають в процесі припинення та не мають жодних штатних посад, окрім членів ліквідаційної комісії, які вчиняють безоплатно дії по ліквідації вказаних юридичних осіб.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи, працівнику має виплачуватись й заробітна плата за виконання посадових обов'язків, надаватись відповідні соціальні гарантії, тощо. Поновленим на роботі вважається працівник, ознайомлений з наказом про поновлення на роботі та фактично допущений до виконання своїх трудових обов'язків.

Незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі (з обсягом всіх прав та обов'зяків) лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство, тобто юридична особа, що має підтверджуватись відповідним розпорядчим актом, проте така підстава у даному випадку відсутня.

Крім того, позивача після поновлення на роботі на виконання рішення суду, фактично, не було допущено до виконання трудових обов'язків, також не було здійснено дій з приводу поставлення на облік в медичну установу за місцем працевлаштування, виплати заробітної плати із посиланням на відсутність в ГУ МВС України в Запорізькій області штатних посад, та визначений посадових окладів. Водночас, дій на виконання ч.3 ст. 184 КЗпП України відповідачем також не здійснено.

Отже, відповідач формально віднісся до виконання рішення суду, обмежившись виданням лише наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплатою їй суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу по дату фактичного поновлення, чим порушив права та законні інтереси позивача в частині права на працевлаштування, отримання належного заробітку у період до її звільнення з обов'язковим працевлаштуванням відповідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Відповідно до ст. 240-1 КЗпП України, у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст. 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Отже, враховуючи те, що право позивача на працю та отримання заробітної плати порушуються відповідачем з 19.04.2015 року, а дій на виконання приписів ч. 3 ст. 184 КЗпП України відповідачем не здійснено, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність поновлення порушених прав та законних інтересів позивача шляхом покладення на ліквідаційну комісію ГУМВС України в Запорізькій області обов'язку виплатити працівникові середній заробіток за весь час вимушеного прогулу без обмеження будь-яким строком, але до виконання відповідачем умов визначених ч. 3 ст. 184 КЗпП України щодо звільнення позивача з роботи з обов'язковим працевлаштування.

У касаційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду апеляціїної інстанції залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

В обгрунтування касаційної скарги зазначає, що грошове забезпечення є за своєю суттю винагородою за виконання співробітником покладених на нього посадових обов'язків та виплачується залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби, належного виконання покладених обов'язків. Отже, сама по собі наявність наказу про поновлення позивача на посаді в органах внутрішніх справ не може вважатись безумовною підставою для виплати позивачу грошового забезпечення.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставини, які зазначені скаржником у касаційній скарзі, досліджувалися та перевірялися судом попередньої інстанції з наданням їм належної правової оцінки. Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, третя особа: Запорізька обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України про зобов'язання нарахувати і виплатити середній заробіток.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Заїка