Справа № 2-а-3748/10/0270
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2010-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 р. м.Вінниця Справа № 2-а-3748/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни,

Суддів: Загороднюка Андрія Григоровича

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Балан Марині Анатоліївні

за участю:

позивача : ОСОБА_2

представників позивача: ОСОБА_3, Левицької

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: Державного Департаменту України з питань виконання покарань

про: визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Державного департаменту України з питань виконання покарань про:

- визнання протиправним та скасування п.п. 1, 2 наказу від 6.07.2010 р. № 230 в частині пропозиції щодо звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України, а також відсторонення від займаної посади начальника управління Державного департаменту України з виконання покарань у Вінницькій області;

- визнання протиправним та скасування наказу від 7.07.2010 р. № 77 о/с в частині відсторонення від займаної посади начальника управління Державного департаменту України з виконання покарань у Вінницькій області;

- визнання протиправним та скасування п.п.1 наказу від 14.07.2010 р. № 248 в частині звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 15.07.2010 р. № 82 о/с в частині звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України

- поновлення на посаді начальника управління Державного департаменту України з виконання покарань у Вінницькій області;

- стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 16.07.2010 р.

Одночасно позивач просить рішення в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Позовні вимоги мотивовані, зокрема, тим, що оскаржувані рішення не ґрунтуються на достатніх даних, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, суперечать дійсним обставинам, а також прийнятті в порушення положень Дисциплінарного Статуту.

До початку розгляду справи по суті представником позивача подано заяву про зміну предмета позову, якою фактично збільшив позовні вимоги та просить також: визнати протиправним та скасувати наказ від 20.10.2010 р. № 119 о/с в частині звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Дану заяву судом прийнято до розгляду.

Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав посилаючись на правомірність прийнятих наказів, а також те, що позивач, незважаючи на перебування ніби-то на лікарняному з 7.07.2010 р., був на роботі та 7.07.2010 р. і 8.07.2010 р. підписував документи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, вислухавши думку осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Згідно розпорядження голови Державного департаменту України з питань виконання покарань від 10.06.2010 р. № 137 та на підставі плану завдання у період з 14 по 18 червня 2010 р. комісією Держдепартаменту здійснено цільову перевірку діяльності органів і установ виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області.

6.07.2010 р. головою Державного департаменту України з питань виконання покарань було видано наказ Про надзвичайну подію у Вінницькій установі виконання покарань (№1), недоліки в оперативно-службовій діяльності та притягнення до відповідальності винних посадових осіб№ 230, в пунктах 1 та 2 якого зазначено наступне:

- за незабезпечення виконання покладених на управління Держдепартаменту у Вінницькій області завдань і здійснення ним функцій, передбачених наказом Держдепартаменту від 20.12.2007 р. №338, безвідповідальне ставлення до виконання службових обовязків, зокрема, низький рівень керівництва та не володіння інформацією про реальний стан справ у підпорядкованій установі, відсутність вимогливості до підлеглого персоналу, що призвели до групової непокори увязнених заслуговує на звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України начальник управління Держдепартаменту у Вінницькій області генерал майор внутрішньої служби ОСОБА_2

- начальника управління Держдепартаменту у Вінницькій області генерал майора внутрішньої служби ОСОБА_2 відсторонити від виконання службових обовязків по посаді начальника управління до прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за результатами заслуховування 14.07.2010 р. на оперативній нараді Держдепартаменту щодо недоліків та порушень виявлених під час цільової перевірки.

На підставі вказаного наказу, наказом голови Державного департаменту України з питань виконання покарань по особовому складу № 77 о/с від 7.07.2010 р. поміж іншого відсторонено від виконання службових обовязків генерал-майора внутрішньої служби ОСОБА_2 з посади начальника управління Держдепартаменту у Вінницькій області.

14.07.2010 р. Державним департаментом України з питань виконання покарань видано наказ Про заходи дисциплінарного реагування за результатами цільової перевірки діяльності управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області№ 248, в якому зазначено про виявлені перевіркою порушення службової дисципліни та системних недоліків в організації службової дисципліни керівництва управління та начальницького складу підпорядкованих установ виконання покарань та в пункті 1 якого зазначено, зокрема, про те, що за порушення службової дисципліни ОСОБА_2 звільнити з Державної кримінально-виконавчої служби України.

15.07.2010 р. наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 82 о/с, серед іншого, звільнено у відставку за пунктом 65 а(за віком) генерал майора внутрішньої служби ОСОБА_2, начальника управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області з 16 липня 2010 року. Підстава: наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань від 14.07.2010 р. № 248.

В подальшому, 20.10.2010 р. в ході розгляду даної справи, Державним департаментом України з питань виконання покарань видано наказ № 119 о/с про часткову зміну пунктів наказу № 82 о/с від 15.07.2010 р. у частині звільнення генерал майора внутрішньої служби ОСОБА_2 начальника управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області, в якому зазначено, про те, що ОСОБА_2 вважати звільненим у запас Збройних Сил України за пунктом 64 є(за порушення дисципліни) з 26 липня 2010 року. Підстави: наказ № 248 від 14.07.2010 р., листок непрацездатності АВВ № 061105, виданий 7 липня 2010 р.

Не погоджуючись з зазначеними вище наказами, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки, визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі- Положення про проходження служби). Вказане Положення поширюється також на порядок та умови проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Одночасно на працівників державної кримінально-виконавчої служби України поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення ОСОБА_2 з займаної посади стало порушення останнім службової дисципліни.

Підпунктом є пункту 64 Розділу сьомого Положення про проходження служби, зазначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обовязки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Частиною другою статті 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Види дисциплінарних стягнень передбачено статтею 12 Дисциплінарного статуту, а саме, пунктом восьмим визначено звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частин першої-восьмої, десятої, пятнадцятої статті 14 Дисциплінарного статуту щодо порядку накладення дисциплінарних стягнень передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 11 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 06.12.1991 року №552 (далі - Інструкція), проведенню службового розслідування, як правило, повинна передувати підготовка, в ході якої працівник, якому воно доручено, розробляє план, визначає форми та методи розслідування, вивчає законодавство та інші нормативно-правові акти, аналізує матеріали попередніх перевірок, а також збирає іншу необхідну інформацію для забезпечення всесторонності, повноти та обєктивності розслідування.

Отже, з аналізу статей 4, 14 Дисциплінарного статуту та пункту 11 Інструкції вбачається, що керівник має видати наказ про проведення службового розслідування з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, встановити терміни проведення, визначити відповідальну особу та здійснювати контроль проведення такого розслідування шляхом затвердження плану намічених заходів.

За наслідками судового розгляду, суд прийшов до висновку, що відповідачем порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, виходячи з наступного.

По-перше, відповідно до частини 1 статті 14 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" з метою зясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою, призначається службове розслідування.

З положень статті 14 Закону та Інструкції вбачається, що службове розслідування призначається та проводиться щодо конкретних осіб, які скоїли дисциплінарний проступок. Підпунктом 17.2. Інструкції визначено, що висновок повинен містити посаду, звання, прізвище, імя та по батькові, рік народження, освіту, час служби в органах внутрішніх справ і в займаній посаді особи, у відношенні якої проводилось службове розслідування.

Згідно до пункту 15 Інструкції особа, у відношення якої проводиться службове розслідування, має право: давати усні та письмові пояснення, заявляти клопотання, надавати докази по суті досліджуваних обставин; заявляти відводи у відношенні працівника, який проводить службове розслідування, подавати скарги на його дії чи рішення керівнику, який приймає рішення по суті і інформує заявника.

Пункт 14 Інструкції зобовязує посадову особу при проведенні службового розслідуванням дотримуватися передбачених законом прав та інтересів заявника, особи, у відношенні якої проводиться службове розслідування.

Проведенню службового розслідування, як правило, має передувати підготовка, в ході якої працівник (якому воно доручено) розробляє план, визначає форми та методи розслідування, вивчає законодавство, інші нормативні акти, аналізує матеріали попередніх перевірок, збирає необхідну інформацію для забезпечення повноти й обєктивності розслідування (п.11 Інструкції).

Згідно пункту 17.4 Інструкції висновок повинен містити пропозиції про застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Наданий суду Висновок за результатами службового розслідування за фактом виявлених недоліків під час цільової перевірки діяльності органів і установ виконання покарань управління Держдепартаменту у Вінницькій областівід 13.07.2010 р. не може бути доказом на підтвердження проведення службового розслідування щодо позивача, оскільки складений за результатом проведеної цільової перевірки діяльності органів і установ виконання покарань управління Держдепартаменту у Вінницькій області. При цьому, цільова перевірка проведена відповідно до розпорядження Про проведення цільової перевірки діяльності органів і установ виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області№ 137 від 10.06.2010 р. та згідно плану-завдання на виїзд комісії працівників Державного департаменту України з питань виконання покарань у службове відрядження для проведення цільової перевірки діяльності органів і установ виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України у Вінницькій області.

Жодних доказів щодо проведення службового розслідування стосовно позивача, отримання пояснень щодо виявлених в ході розслідування обставин, ознайомлення з результатом проведення розслідування висновком суду відповідачем не надано.

Таким чином суд дійшов висновку, що службове розслідування з метою зясування всіх обставин дисциплінарного проступку та якого саме стосовно позивача не проводилось.

Крім того, в оскаржуваних наказах про проведення службового розслідування щодо позивача взагалі не згадується.

В мотивувальній частині оскаржуваних наказів №230 від 6.07.2010 року та № 248 від 14.07.2010 р. відсутні будь-які посилання на норми законодавчих актів, відповідно до яких приймались рішення щодо позивача.

Слід також зазначити, що відповідно до положень статті 17 Дисциплінарного статуту від посади може бути відсторонена лише особа щодо якої проводиться службове розслідування.

Оскільки, як зазначалось вище службове розслідування щодо позивача не проводилось, а тому підстави для відсторонення останнього від виконання службових обовязків відсутні.

По-друге, відповідно до частини 6 статті 14 Дисциплінарного статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особи рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Як встановлено судом, позивача з оскаржуваними наказами ознайомлено під підпис не було, копії наказів не надано.

Крім того, слід зазначити, що незважаючи на те, що в оскаржуваних наказах йдеться про звільнення позивача з підстав порушення службової дисципліни, однак, в наказі № 82 о/с від 15.07.2010 р. підставою для звільнення став підпункт а пункту 65 Положення про проходження служби, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) за віком.

З такою підставою для звільнення суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до пункту 8 Положення про проходження служби, особи вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.

В пункті 7 цього Положення вказано, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку: генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції та генерал-лейтенанти внутрішньої служби - 55 років.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є генерал-майором внутрішньої служби та йому в 2010 році виповнилось 50 років (а.с.170).

Таким чином підстави для звільнення ОСОБА_2 за пунктом 65 абули відсутні.

Більш того, при вирішені даного спору суд враховує також і те, що оскаржувані накази № 77 о/с від 7.07.2010 р., № 248 від 14.07.2010 р. та № 82 о/с від 15.07.2010 р. були видані під час перебування позивача на лікарняному (листок непрацездатності серії АВВ № 061105, звільнений від роботи з 7.07.10 р. по 24.07.2010 р.), що є неприпустимим.

Так, відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів, правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Аналогічне розяснення міститься й в Аналітичній довідці Вищого адміністративного суду України Про вивчення та узагальнення практики розгляду адміністративними судами спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу її проходження, звільнення з публічної служби від 1.02.2009 р., щодо неприпустимості звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Неприпустимим вважає суд також і прийняття наказу № 119 о/с від 20.10.2010 р. про зміну підстав та дату звільнення, який винесено майже через три місяці після фактичного звільнення особи з посади.

Вирішуючи даний спір суд також враховує положення частини 3 статті 2 КАС України згідно яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішення даної справи суд керувався принципом законності (ст. 9 КАС України), відповідно до якого субєкти владних повноважень зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині оскарженних наказів, та їх задоволення, оскільки при прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем не дотримано вимог Дисциплінарного статуту, Інструкції щодо порядку проведення службового розслідування, що призвело до незаконного звільнення позивача.

Відповідно до положень пункту 24 Положення про проходження служби у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

Мотивація та докази, надані відповідачем, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи позивача.

Таким чином позовні вимоги слід задовільнити визнавши протиправними та скасувавши: п.п. 1, 2 наказу від 6.07.2010 р. № 230 в частині пропозиції щодо звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України, а також відсторонення від займаної посади начальника управління Державного департаменту України з виконання покарань у Вінницькій області; наказ від 7.07.2010 р. № 77 о/с в частині відсторонення ОСОБА_2 від займаної посади начальника управління Державного департаменту України з виконання покарань у Вінницькій області; п.1 наказу від 14.07.2010 р. № 248 в частині звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України; наказ № 119 о/с від 20.10.2010 р. та, відповідно, поновити на посаді начальника управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій обласіт ОСОБА_2

Щодо вимог в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та звернення постанови до негайного виконання, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності із вимогами статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно пункту 24 Положення про проходження служби у разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік

Як вбачається з довідки управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області № 7/7195 від 10.11.2010 р., середнє грошове забезпечення колишнього начальника управління ОСОБА_2 становило 8674,77 грн.

В звязку з чим та враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 16.07.2010 р. по 23.11.2010 р. у розмірі 34699,08

Водночас, відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, а також щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

А тому, судове рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області та виплати останньому середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Однак, відповідно до частини 1 пункту 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито, позивачі - робітники та службовці - за позовами про стягнення заробітної плати й за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин - від сплати державного мита звільнені. Враховуючи те, що позивач за даною категорією позовів звільнений від сплати судового збору, відповідно, останнє не сплачено, а тому питання щодо його повернення при вирішені даної справи не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2 наказу Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань від 06.07.2010 року № 230 в частині пропозиції щодо звільнення ОСОБА_2 з органів Державної кримінально-виконавчої служби України, а також відсторонення від займаної посади начальника управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.07.2010 року № 77 о/с в частині відсторонення ОСОБА_2 від займаної посади начальника управілння Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області.

Визнати протиправним та скасувати підпункт 1 наказу Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань від 14.07.2010 року №248 в частині звільнення ОСОБА_2 з органів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань від 15.07.2010 року №82 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з органів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань від 20.10.2010 року №119 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з органів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області.

Стягнути з Державного департаменту України з питань виконання покарань на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16.07.2010 року по 23.11.2010 р.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 29.11.10

Головуючий суддя: Воробйова Інна Анатоліївна

Судді: Жданкіна Наталія Володимирівна

ОСОБА_5

23.11.2010