Справа № 2-а-14000/11
Суддя: Медінцева Н. М.
Дата ухвалення: 2011-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2011 Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Медінцева Н.М. розглянувши у письмовому провадженні в м. Артемівську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання противоправними дій відповідача щодо відмови у виплаті недотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2006-2011 роки, стягнення недоотриманої разової грошової щорічної допомоги інваліду війни 2 групи до 5 травня за 2006-2011 роки в сумі 22 523 грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.-,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2011 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради про визнання противоправними дій відповідача щодо відмови у виплаті недотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2006-2011 роки та стягнення недоотриманої разової грошової щорічної допомоги інваліду війни 2 групи до 5 травня за 2006-2011 роки в сумі 22523,50 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. В обгрунтування позову позивач зазначив, що він має статус інваліда війни, є інвалідом другої групи. Згідно ст. 12 цього Закону щорічно до 5 травня інвалідам війни та прирівняним до них особам виплачується разова грошова допомога у розмірах : інвалідам другої групи - 8 мінімальних пенсій за віком. Однак в порушення вказаних норм, відповідач виплату вказаної соціальної допомоги здійснював у не повному обсязі. Посилаючись на ст.ст. 3, 8, 22, 55 Конституції України, ст. 12 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", рішення Конституційного Суду України, позивач просить задовольнити його позовні вимоги, оскільки відповідач порушує його право на отримання вказаної соціальної допомоги. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., у звязку з тим що неправомірні дії відповідача позбавили його права та можливості придбати ліки та продукти харчування, порушився нормальний уклад його життя.

В судове засідання позивач, який був повідомлений про час розгляду справи, не зявився, у письмовій заяві зазначив, що просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про час розгляду справи , в судове засідання не зявився, надав суду заяву, зазначивши, що позов не визнає та просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до положень ч.4 ст.122 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

У письмових запереченнях відповідача проти позову зазначено, що позивач знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення та отримує допомогу до 5 травня. Виплати щорічної допомоги до 5 травня учаснику війни здійснювалась відповідно до Законів України Про Державний бюджетна відповідні роки та в розмірі, визначеному Постановою КМУ № 183 від 12.03.2008 р., Постановою КМУ № 211 від 18.03.2009 р., Постановою КМУ № 299 від 07.04.2010р., Постановою КМУ № 341 від 04.04.2011 року та були виплачені позивачу у повному обсязі і заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 не існує. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено передбачений ст. 99 КАС України шестимісячний строк для звернення до суду, який просить застосувати та відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, оскільки, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією сторін, матеріалами справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 належить до категорії ветеранів війни є інвалідом війни 2-ої групи, про що свідчить посвідчення серії Б № 513284 видане 28.04.2004 року, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області.

Згідно ст. 13 ч.5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту(в редакції від 04.07.2002 року, яка набрала чинності 31.07.2002 року) щорічно до 5 травня інвалідам війни та прирівняним до них особам виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам другої групи вісім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, положеннями ст.. 30 Закону України Про державний бюджет на 2006 рікбуло встановлено, що у 2006 році виплата щорічної одноразової допомоги відповідно до Закону України № 3551-ХІІ інвалідам війни 2 групи, до яких відноситься і позивач, здійснюється в таких розмірах: у 2006 році 330 грн.

Зазначений закон України в періоди з 05 травня по 30 вересня відповідних років, протягом яких позивач міг отримати грошову допомогу в порядку визначеному ч. 4 ст. 17-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистуне був визнаний не конституційними.

Щодо виплат за 2006 рік, то в даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в даній справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни.

Таким чином, для вирішення зазначеного спору слід визначитись, який з вищенаведених законів є пріоритетними та підлягає застосуванню у правовідносинах, що виникли.

Згідно зі ст.. 75 Конституції України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України. У Конституції та законах України немає норм, які встановлювали б пріоритет застосування того чи іншого закону та які регулювали б питання вирішення колії норм законів, які мають однакову юридичну силу.

Відповідно до ст.. 147 Конституції України вирішення питань про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і офіційне тлумачення Конституції України та законів України належить до повноважень Конституційного Суду України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 03.10.1997 р. № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах необхідно застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що статтею 30 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рікфактично змінено положення Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту№ 3551-ХІІ, який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку є положення ст.. 30 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік.

Згідно із Законом України від 19.12.2006 № 489-V Про Державний бюджет України на 2007 рік дію норм Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту щодо розміру виплат щорічної разової грошової допомоги зупинено на 2007 рік. Статтею 29 цього Закону установлено нові розміри виплат такої допомоги: інвалідам війни І групи 450 гривень, інвалідам війни ІІ групи 360 гривень, інвалідам війни ІІІ групи 300 гривень та т.д.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 положення статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Законом України від 28.12.2007 № 107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, якими визначено, що розмір разової грошової допомоги, яка виплачується особам, на яких поширюється дія цих законів, щорічно до 5 травня, визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, установлених законом про Державний бюджет України.

Розміри виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2008 році встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2008 № 183 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2008 році відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту згідно із Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Вирішуючи питання про визнання дій органів праці та соціального захисту населення щодо виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2007-2008 роки, необхідно звернути увагу на таке.

Рішення Конституційного Суду України про визнання змін, внесених законами України Про Державний бюджет України на 2007 рік та Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, щодо визначення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня такими, що не відповідають Конституції України, були прийняті 09.07.2007 та 22.05.2008.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно в періоди з 01.01.2007 до 08.07.2007, з 01.01.2008 до 21.05.2008 закони України Про Державний бюджет України на 2007 рік та Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України були чинними та підлягали виконанню, а органи, уповноважені на здійснення цих виплат, у цей час діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Із дати прийняття рішень Конституційним Судом України особи мають право на виплату допомоги до 5 травня у розмірах, визначених Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Як вбачається з матеріалів справи (заперечення відповідача) позивачу було сплачено 360 грн. в рахунок щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як інваліду війни 2 групи за 2007 рік, 25.04.2008 року було сплачено 400 грн. в рахунок щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як інваліду війни 2 групи за 2008 рік.

З огляду на те, що допомога позивачу виплачена в квітні 2007 року до прийняття рішення Конституційним Судом України 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та в квітні 2008 року до прийняття рішення Конституційним Судом України 22.05.2008 року № 10-рп/2008, то відповідач неправомірних дій щодо позивача за 2007 та 2008 роки не вчиняв, оскільки іншого розміру допомоги на час виплати не було, а рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення сум недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 2 групи за 2009-2011 роки суд виходить з наступного. Законами України "Про державний бюджет України на 2009 рік" , ЗУ "Про державний бюджет України на 2010 рік", ЗУ Про державний бюджет України на 2011 рік зміни до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги не вносились. Тобто, на спірний період Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є діючим і слід керуватися тільки цим спеціальним законом, згідно ст. 13 якого інвалідам війни та прирівняним до них особам виплачується разова грошова допомога до 5 травня у розмірах: інвалідам другої групи вісім мінімальних пенсій за віком .

Але згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав,свобод та інтересів особи встановлено шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тому, в частині стягнення недоплачених сум разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 2010 роки слід відмовити на підставі пропуску позивачем строку позовної давності для звернення з цими вимогами, передбаченого ст. 99 КАС України, оскільки позов ним було подано 16.09.2011року. Клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачем не заявлено.

Що стосується стягнення сум недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 2 групи за 2011 рік, то такі вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вже зазначалось вище, згідно ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистущорічно до 5 травня інвалідам війни та прирівняним до них особам виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам війни 2 групи восьми мінімальних пенсій за віком.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України Про прожитковий мінімумвід 15 липня 1999 року № 966-14. Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантіївід 05 жовтня 2000 року № 2017-Ш, згідно ст..1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до ст.. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуваннявстановлюється у розмірі прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 і діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно Закону України Про державний бюджет України на 2011 рікпрожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 квітня 2011р. 764 грн.

Таким чином для позивача, як ветерана війни інваліда 2 групи, розмір разової грошової допомоги до 5 травня повинен розраховуватись, виходячи із наведених розмірів та виходячи із положень ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Позивач фактично отримав від Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області грошову допомогу до 5 травня за період 2011 року 22.04.2010 році в розмірі 580 грн. відповідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.04.2010 року № 341.

Фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-12, відповідно до статті 17 здійснюється за рахунок коштів державного та міського бюджетів, а виплата разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 вказаного Закону, відповідно до ст. 17-1 цього Закону здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

На відповідача покладений обов'язок здійснення виплати разової грошової допомоги саме в розмірах, передбачених Законом Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Щодо виплати спірної грошової допомоги у 2011 році, суд визнає зазначену виплату неправомірною. Враховуючи зазначене, виплата щорічної разової допомоги до 5 травня у 2011 році здійснена відповідачем у розмірі, передбаченому Законами України Про Державний бюджет на 2011 рікє такою, що порушує норми спеціального закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач по справі не довів правомірність своїх дій, при відмові позивачу у проведенні виплат разової грошової допомоги до 5 травня у 2011 році відповідно до ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Таким чином, вимоги позивача про визнання незаконною відмову Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо виплати недотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік та стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік підлягають задоволенню.

Суд не знаходить підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, оскільки чинним законодавством України не передбачено право на відшкодування моральної шкоди на підставах, на які посилається позивач, та не встановлено, що відповідач своїми діями або бездіяльністю завдав таку шкоду позивачу. Відповідно до розяснень викладених в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної, (немайнової) шкоди, обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема необхідно зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходить. Позивач в позові посилається на те, що неправомірні дії відповідача позбавили його права та можливості придбати ліки та продукти харчування, порушився нормальний уклад її життя. Однак позивач не надав суду належних доказів про те, що він переніс моральні страждання, психологічний стрес у звязку із протиправною поведінкою відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст. ст. ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 71, 79, 86, 87, 94, 99, 110-112, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання противоправними дій відповідача щодо відмови у виплаті недотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2006-2011 роки, стягнення недоотриманої разової грошової щорічної допомоги інваліду війни 2 групи до 5 травня за 2006-2011 роки в сумі 22 523 грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. ЗАДОВОЛЬНИТИ ЧАСТКОВО.

Визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області в виплаті ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 2 групи в розмірі восьми мінімальних пенсій за 2011 рік.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік відповідно до ст..13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистуяк інваліду війни 2 групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум за рахунок коштів державного бюджету України.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції прийнятої у письмовому провадженні подається до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Н. М.Медінцева