Справа № 344/14982/15-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/374/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: ОСОБА_1

при секретарі с/з: ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську

про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_3, від імені якої діє її уповноважений представник (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (надалі «Відповідач»), в якому, з урахуванням збільшених в ході розгляду справи позовних вимог, просила визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо не проведення ОСОБА_3 виплати призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків відповідно до чинного законодавства; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську з 01 вересня 2010 року по 04 квітня 2015 року та з 01 вересня 2015 року провести перерахунок ОСОБА_3 раніше призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків, стягнення доплати до прожиткового мінімуму доходів громадян, що втратили працездатність та проводити виплату призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків, стягнення доплати до прожиткового мінімуму доходів громадян, що втратили працездатність.

Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Зокрема, позовні вимоги мотивовані тим, що дії Відповідача щодо не проведення ОСОБА_3 виплати призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків відповідно до чинного законодавства є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, а також порушують конституційне право Позивача на соціальний захист та належний життєвий рівень.

Представником Відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, в судових засіданнях в процесі першого розгляду справи проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та отримує пенсію за вислугою років. З 2002 року ОСОБА_3 отримувала пенсію по віку.

У звязку із зняттям Позивача з реєстраційного обліку у звязку з виїздом на постійне місце проживання за межі України, Відповідачем на адресу ОСОБА_3 направлено повідомлення про те, що у звязку з зміною місця проживання і виїздом за межі України, призначена пенсія повинна б виплачуватись до 31.07.2007 року, а тому за період з 01.08.2009 року по 31.08.2010 року виникла переплата в сумі 10503,06 грн., яка підлягає поверненню на рахунок відповідача, посилаючись на п. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2011 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року, дії Відповідача по припиненню виплати пенсії Позивачу було визнано неправомірними та зобовязано Відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії по віку Позивачу.

На виконання вищенаведеного рішення суду, управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську було проведено виплату ОСОБА_3 заборгованої пенсії по віку у розмірі 46 598,98 грн.

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську від 03.08.2015 року №4552 виплату пенсії Позивачу за період з 01.09.2010 року по червень 2015 року проведено в розмірі 801,81 грн., з яких основна пенсія становить 580,06 грн., 128,94 грн. доплата до прожиткового мінімуму, 92,81 грн. доплата за понаднормовий стаж (а.с.12).

Вважаючи вищевказаний розмір пенсії таким, що не відповідає вимогам закону, уповноважений представник ОСОБА_3 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про проведення індексації раніше призначеної пенсії, її перерахунок та збільшення розміру, відповідно до вимог чинного законодавства.

Листом №256/Ф-15 від 25 серпня 2015 року (а.с.13) Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повідомило представника ОСОБА_3 про відсутність підстав для проведення індексації пенсії ОСОБА_3, посилаючись на те, що доплата до прожиткового мінімуму і пенсія не є обєктом для індексації.

Так, зі змісту вищевказаного листа вбачається, що Позивачу здійснюється доплата до прожиткового мінімуму, тобто доплата до мінімальної пенсії станом на 01 вересня 2010 року 709,00 грн. в розмірі 128,94 грн.

Не погоджуючись з такими діями Відповідача, Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання дій Відповідача протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог чинного законодавства.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В той же час, в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені та є усталеними у практиці європейських країн. Субєкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи рішення, вчиняючи дії, чи допускаючись бездіяльності.

Таким чином, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До того ж, відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип законності кореспондує положенню частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до вимог якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що субєкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що субєкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон, так і повноваження, які є необхідними для реалізації субєктом владних повноважень своїх функцій (завдань).

«У спосіб» означає, що субєкт владних повноважень зобовязаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Іншими словами, при виконанні поставлених перед адміністративним судочинством завдань адміністративний суд перевіряє законність та обґрунтованість реалізації органом публічної адміністрації, його посадовою чи службовою особою компетенції (наданих законом повноважень). Критеріями такої перевірки є: відповідність оскаржуваного акта приписам, що встановлені у законі; дотримання органом меж повноважень, наданих йому законом; дослідження органом передбачених у законі обставин, що є підставою прийняття акта; збереження чинності законом, на основі якого прийнято акт; відсутність спотворення змісту закону, що покладений в основу рішення; додержання правил, строків, форми та процедури прийняття акта.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

Принагідно Суд вважає за необхідне зазначити про те, що Європейський суд з прав людини 12 липня 2016 року ухвалив рішення у справі «Петриченко проти України» (заява № 2586/07) (www.old.minjust.gov.ua/file/54710), визнавши порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у звязку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму.

До Європейського суду з прав людини у вищевказаній справі заявник скаржився за пунктом 1 статті 6 Конвенції у звязку з тим, що національні суди не розглянули його доводів про те, що розмір його пенсії було встановлено всупереч вимогам Конституції.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що, цілком проігнорувавши доводи заявника, навіть коли вони були конкретними, доречними та важливими, національні суди не дотримались свого зобовязання за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, Європейський суд з прав людини визнав, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, а також постановив, що Україна упродовж трьох місяців повинна сплатити заявнику 1 200 євро відшкодування моральної шкоди та додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватись.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, зважаючи на вимоги чинного законодавства України, Суд приходить до висновку про те, що при визначенні розміру пенсії Позивача Відповідачем не було враховано вимог частини 3 статті 46 Конституції України як норми прямої дії, оскільки, встановивши, що розмір нарахованої пенсії Позивача є меншим, аніж прожитковий мінімум, Відповідач повинен був привести розмір даної пенсії до розміру прожиткового мінімуму, встановленого станом на відповідний період.

За таких обставин Суд знаходить підстави для зобовязання Відповідача привести розмір основної пенсії Позивача у відповідність до вимог чинного законодавства України, але не нижче прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Стосовно періоду проведення перерахунку пенсії Позивача та здійснення її виплати, Суд звертає увагу на наступне.

Позивачем предявлено позовні вимоги, зокрема, про зобовязання Відповідача з 01 вересня 2010 року по 04 квітня 2015 року та з 01 вересня 2015 року провести перерахунок ОСОБА_3 раніше призначеної пенсії по віку.

Як встановлено Судом, Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2016 року, яка залишена без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків, стягнення доплати до прожиткового мінімуму громадян, що втратили працездатність за період з 05.04.2015 року по 31.08.2015 року, стягнення судових витрат задоволено частково; визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо не проведення ОСОБА_3 виплати призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків відповідно до чинного законодавства; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 раніше призначеної пенсії по віку з врахуванням доплат до прожиткового мінімуму громадян, що втратили працездатність, підвищень і перерахунків в період з 05.04.2015 року по 31.08.2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Враховуючи конкретні обставини спірних правовідносин, Суд вважає, що невиплачена протягом тривалого періоду часу сума належної пенсії ОСОБА_3 є відповідальністю самої ОСОБА_3, оскільки саме вона повинна контролювати належність розміру власної пенсії.

Як підтверджується матеріалами справи, із заявою про перерахунок пенсії до Відповідача уповноважений представник Позивача звернувся в серпні 2015 року.

Отже, період, протягом якого розмір пенсії Позивача підлягає перерахунку та виплаті, становить 3 роки до моменту звернення до Відповідача із відповідною заявою, а тому, враховуючи положення частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також резолютивну частину Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2016 року, Суд приходить до висновку, що такий період охоплює з серпень 2012 року 04 квітня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог (за період з 01 вересня 2010 року про серпень 2012 року) слід відмовити.

Крім того, враховуючи той факт, що в період з 01 вересня 2015 року пенсія Позивачу продовжує виплачуватися в неналежному розмірі, Суд знаходить підстави для зобовязання Відповідача провести перерахунок пенсії Позивача з 01 вересня 2015 року та виплатити недоотримані суми.

Стосовно позовних вимог про зобовязання Відповідача в подальшому виплачувати пенсію Позивачу у відповідному розмірі Суд вважає за необхідне відмовити, оскільки задоволення позовних вимог на майбутнє суперечить завданням адміністративного судочинства, так як докази на підтвердження того, що в майбутньому при виплаті пенсіїї Позивачу Відповідач порушуватиме вимоги чинного законодавства України в матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 158-163 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо не проведення ОСОБА_3 виплати призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків відповідно до чинного законодавства за період серпень 2012 року 04 квітня 2015 року та з 01 вересня 2015 року.

3. Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську з серпня 2012 року по 04 квітня 2015 року та з 01 вересня 2015 року провести перерахунок ОСОБА_3 раніше призначеної пенсії по віку з урахуванням доплат, підвищень і перерахунків, стягнення доплати до прожиткового мінімуму доходів громадян, що втратили працездатність та забезпечити виплату недоотриманих сум пенсії.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в сумі 275,60 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.