Справа № 815/3741/16
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/3741/16

Справа № 815/3741/16

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м.Одеса

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 10.10.2016 року представниками позивача були підтримані позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач правомірно включив до складу валових витрат підприємства та податкового кредиту з ПДВ суми сплачені при виконанні договору з ТОВ «ГАЗ ПОЙНТ», ТОВ «ВК-ІНВЕСТ 2005» та ТОВ «ІТС-ТОРГ», оскільки взаємовідносини мали фактичний характер та позивач сплатив вартість в тому чтислі ПДВ. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що хоча формально взаємовідносини позивача з його контрагентами оформлені належним чином, під час поведення податкової перевірки фактичність вказаних операцій не підтвердилась, що унеможливлювало віднесення позивачем сум по цим операціям до сладу валових витрат та податкового кредиту відповідних податкових періодів.

Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач – ГУ ДФС в Одеській області, на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу», є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, надання висновків на повернення з бюджету надмірно сплачених податків та зборів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України, підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пн.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), відповідно до Плану- графіка перевірок суб’єктів господарювання та наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 13.05.2016 року №749 проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГАЗ» (далі - ТОВ «ЛОГАЗ»), з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2016.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт від 05.07.2016 року №189/15-32-14-01-05/38154688 (а.с.16-82 т.1), на підставі якого було встановлено порушення в діяльності позивача за перевірені податкові періоди положень пп.14.1.27, п.14.1, ст. 14, пп.134.1.1 п.134.1, ст.134, , п.198.3, 198.6, ст.198 ПК України.

Розглянувши оскаржений акт суб’єкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану вартість, що підлягає включенню до податкового кредиту та подальшому бюджетному відшкодуванню, податковий орган враховував наступні норми Закону про оподаткування з ПДВ.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пукнтом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

У відповідності до приписів ч.4,5 ст.11 КАС України судом під час офіційного з’ясування обставин справи досліджувалось питання щодо товарності угод за якими позивач формував валові витрати податковий кредит з ПДВ у звітних податкових періодах.

В період з 01.01.2015 по 31.12.2015 ТОВ «ЛОГАЗ» сформовано витрати за рахунок вартості послуг у сумі 1 402 390,00 грн. (без ПДВ) по актах виконаних робіт, отриманих від TOB «ВК-ІНВЕСТ 2005», код за ЄДРПОУ 33501162.

Під час перевірки встановлено, що між ТОВ «ЛОГАЗ» та ТОВ «ГАЗ ПОЙНТ», код за ЄДРПОУ 39501964 укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.06.2015 № 01/06-гп. У періоді з 01.01.2015 по 31.12.2015 ТОВ «ЛОГАЗ» сформовано витрати за рахунок вартості послуг у сумі 38 083,0 грн. за актом виконаних робіт, отриманих від ТОВ «ГАЗ ГІОЙНТ». У періоді з 01.01.2015 по 31.12.2015 ТОВ «ЛОГАЗ» сформовано податковий кредит за рахунок Г1ДВ всього в сумі 7617,0 грн.

Під час перевірки встановлено, що ТОВ «ЛОГАЗ» мало взаємовідносини з ТОВ «ІТС-ТОРГ», код за ЄДРПОУ 39196797

Крім того, у періоді з 01.01.2016 по 31.03.2016 ТОВ «ЛОГАЗ» сформовано витрати за рахунок вартості послуг у сумі 516 073,0 грн. по актах виконаних робіт, отриманих від ТОВ «ВК-ІНВЕСТ 2005».

Також, у періоді з 01.01.2016 по 31.03.2016 ТОВ «ЛОГАЗ» сформовано податковий кредит за рахунок ПДВ всього в сумі 77 866,0 грн. по податкових накладних, отриманих від ТОВ «ВК-ІНВЕСТ 2005».

Крім того, під час перевірки встановлено, що між ТОВ «ЛОГАЗ» та ТОВ «ГАЗ ПОЙНТ» укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.06.2015 № 01/06-гп.

У періоді з 01.01.2016 по 31.03.2016 ТОВ «ЛОГАЗ» сформовано витрати за рахунок вартості послуг у сумі 106 849,0 грн.

Також, у періоді з 01.01.2016 по 31.03.2016 'ГОВ «ЛОГАЗ» сформовано податковий кредит за рахунок ПДВ всього в сумі 21 370,0 грн. за податковою накладною, отриманою від ТОВ «ГАЗ ПОЙНТ».

Фактичне виконання вказаних господарських операцій підтверджується наступними документами податкового та бухгалтерського обліку підприємства, які були залучені до матеріпалів справи за клопотаннями представника позивача.

Договорами оренди, суборенди, поставки нафтопродуктів, актами приймання-передачі орендованого майна, договорами з надання послуг та актами прийняття цих послуг замовником (а.с.102-199 т.1), актами надання послуг (а.с.200-250 т.1, а.с.1-85 т.2), податковими накладними (а.с.86-179 т.2), договором перевезення вантажів автомобільним транспортом, товарно-торанспортними накладними на перевезення нафтопродуктів (а.с.180-197 т.2), договором поставки та видатковими й податковими накладними до нього (а.с.198-221 т.2), додатковою угодою від 22.12.2015 року та актами прийняття виконаних робіт (а.с.222-250 т.2, а.с.1-44 т.3), податковими накладними (а.с.45-121 т.3), ліцензією на право здійснення внутрішних небезпечних перевезень та дозволом (а.с.122-125 т.3).

Фактична поставка товарів та послуг, їх отримання та проведення оплати їх вартості позивачем, у тому числі ПДВ надавало позивачу право сформувати валові витрати та податковий кредит відповідних податкових періодів на підставі положень п.п.138.2 п.138 ст.138, п.п.139.1.9 п.139 ст.139, п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України.

Представник відповідача вважає зазначені вище докази недостатніми для підтвердженням фактичного виконання укладених позивачем договорів поставки та купівлі-продажу товарів.

Але такий висновок посадових осіб органу ДПС України є помилкових з наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо же неможливо – безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (надалі – Положення) під первинними документами розуміються документи, створені у письмовій або електронній формах, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов’язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральній та /або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ повинен бути підписаний особисто та підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідає критеріям належного доказу, визначеного ст.70 КАС України.

В судовому засіданні представником відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів надані представником позивача первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в зв’язку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що надані ним письмові докази є достатніми для доведення факту постачання товарів та послуг його контрагентами, а тому висновок податкового органу про безтоварність такої угоди є помилковим, в зв’язку із чим, оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня виготовлення та підписання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 17.10.2016 року.

Суддя Єфіменко К.С.

.