Справа № 825/1213/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № зз825/1213/16 Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

12 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника відповідача-1 Остапенка В.В., представників відповідача-2 Гурняка О.Г., Кіріса О.П., Каздобіна В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та скасування протоколу в частині,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо скасування свідоцтва про хворобу від 16.02.1996 № 1 військово-лікарської комісії при Щорському районному військовому комісаріаті Чернігівської області на його ім`я (протокол від 20.01.2016 № 184 Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України);

- зобов`язати відповідача скасувати протокол Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 20.01.2016 № 184 в частині скасування свідоцтва про хворобу від 16.02.1996 № 1 військово-лікарської комісії при Щорському районному військовому комісаріаті Чернігівської області на його ім`я.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року позов задоволено.

Відповідач-2 та ОСОБА_1 в своїх апеляційних скаргах просять суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважають, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги та заперечення на них, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача-2 слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є колишнім військовослужбовцем. Наказом Міністра оборони України (по особовому складу).

ВЛК 411 окружного військового госпіталю, відповідно до розпорядження командира частини, було діагностовано у ОСОБА_2 захворювання, які пов`язані з проходженням військової служби. Вказаний висновок оформлений свідоцтвом про хворобу від 30.11.1995 № 1472, затверджений головою комісії 18.12.1995 № 6197.

Відповідно до Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу від 31.12.1995 № 02177, підполковник ОСОБА_2 був звільнений з військової служби у запас за п. 65 «в» (за станом здоров`я).

ВО військового комісара Щорського РВК Чернігівської області було направлено медичну карту та рентгензнімки на судово-медичну експертизу в Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи для вирішення питання про причинний зв`язок наявних наслідків травми, отриманої в період проходження служби у ОСОБА_2

14.02.1996 комісією бюро судово-медичної експертизи Чернігівського УЗО, з роз`ясненням прав та обов`язків, передбачених ст. 77 КПУ України та відповідальності передбаченої статтями 178-179 КК України встановлено, що громадянином ОСОБА_2 в 1982 році при проведенні тактичних навчань з бойової стрільби була отримана травма хребта. У нього наявний компресійний перелом 7 грудного хребта з помірно вираженим корінцевим синдромом, який міг виникнути в терміни, вказані в направленні (1982 рік) при проходженні військової служби .

На підставі висновків комісії бюро судово-медичної експертизи Чернігівського УЗО від 14.02.1996, військово-лікарською комісією при Щорському РВК 16.02.1996 було складено свідоцтво про хворобу № 1.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 по справі № 825/3767/15-а адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено та визнано протиправними дії ЦВЛК МО України щодо скасування свідоцтва про хворобу № 1 від 16.02.1996 військово-лікарської комісії при Щорському районному військовому комісаріаті Чернігівської області на ім`я підполковника ОСОБА_2 , 1950 р.н.; зобов`язано ЦВЛК МО України скасувати протокол № 4231 від 13.11.2015 ЦВЛК МО України в частині скасування свідоцтва про хворобу № 1 від 16.02.1996 військово-лікарської комісії при Щорському районному військовому комісаріаті Чернігівської області на ім`я підполковника ОСОБА_2 , 1950 р.н. (а.с. 11-13). Вказана постанова набрала законної сили 03.03.2016.

На виконання вищевказаної постанови суду ЦВЛК МО України було прийнято рішення, яким відмінено постанову № 4231 від 13.11.2015 ЦВЛК МО України про скасування свідоцтва про хворобу № 1 від 16.02.1996 на ім`я позивача. Одночасно відповідачем відмінено постанову ВЛК Щорського РВК про причинний зв`язок травми з виконанням обов`язків військової служби по свідоцтву про хворобу № 1 від 16.02.1996. Зазначені рішення комісії оформлені протоколом засідання від 20.01.2016 № 184 (а.с. 9).

Не погоджуючись з таким діями відповідача-2, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Центральній військово-лікарській комісії МО України не надано право відміняти постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України, а лише переглядати їх, чи не затверджувати. Також, посилаючись на преюдиційну дію постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 по справі № 825/3767/15-а суд зазначив, що відмінивши постанову ВЛК Щорського РВК про причинний зв`язок травми з виконанням обов`язків військової служби по свідоцтву про хворобу № 1 від 16.02.1996 ЦВЛК МО України фактично скасувала в інший спосіб вказане вище свідоцтво про хворобу ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п. 388 Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра-оборони України, від 04.01.1994 № 2 (далі Положення № 2) рішення про причинний зв`язок захворювань оформлюються: на військовослужбовців - свідоцтвом про хворобу (довідкою), які підлягають затвердженню штатною ВЛК.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на те, що постанова ВЛК Щорського РВК 16.02.1996 фактично не складалась та не затверджувалась, а комісією було складено тільки свідоцтво про хворобу № 1 від 16.02.1996.

Однак, апеляційний суд з таким висновком погодитись не може, оскільки постанова ВЛК Щорського РВК приймалась, її відображено у п. 13 свідоцтва про хворобу № 1.

Також, як зазначалося, суд посилався на те, що Центральній військово-лікарській комісії МО України не надано право відміняти постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України, а лише переглядати їх, чи не затверджувати.

Відповідно до пп. 2.3.4 п. 2.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 за № 402, (далі Положення № 402) ЦВЛК, має право, зокрема: розглядати, переглядати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.

Відповідно до абз. 2 п. 21.13 Положення № 402 за наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначених у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК), постанова ВЛК при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню (відміні). Постанова ВЛК оформляється протоколом засідання штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень).

Так, відповідач-2 20.01.2016 переглянув постанову ВЛК Щорського РВК від 16.02.1996, яка оформлена свідоцтвом про хворобу, прийняв нову постанову про причинний зв`язок захворювання позивача та на виконання абз. 2 п. 21.13 Положення № 402 скасував попередню постанову ВЛК Щорського РВК від 16.02.1996.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду наголошує на тому, що позивач просив, а суд першої інстанції прийняв рішення про визнання протиправними дій відповідача-2, згідно протоколу від 20.01.2016, щодо скасування свідоцтва про хворобу. Однак відповідач-2 20.01.2016 свідоцтво не скасовував, а скасував постанову ВЛК Щорського РВК, змінивши причинний зв`язок захворювання позивача.

Що стосується правомірності зміни відповідачем-2 причинного зв`язку захворювання позивача.

Відповідно до п. 376 розділу IV Положення № 2 у редакції, що діяла станом на момент видачі свідоцтва, при наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепу, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців, учасників війни, інших бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку в країнах і частинах, які вели бойові дії, а також у колишніх військовополонених, у разі відсутності даних по їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період проходження військової служби, ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил та інших військових формувань України і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (при необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач-2 у своїй апеляційній скарзі необґрунтовано посилається на редакцію вказаного пункту Положення № 2 у редакції, яка діяла з 2011 року. Однак у даному випадку підлягають застосуванню норми, які діяли станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 1996 рік.

Так, позивач стверджує, що на момент медичного огляду військово-лікарською комісією Щорського районного військового комісаріату Чернігівської області з участю експертів Чернігівського обласного бюро судово-медичної експертизи він був колишнім військовослужбовцем.

Так, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 31.12.1995 № 02177 позивача звільнено з військової служби у запас за п. 65 «в» (за станом здоров`я).

Проте, згідно абз. 2 п. 70 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93 (у редакції, що діяла станом на момент звільнення позивача) днем звільнення осіб офіцерського складу з військової служби в запас або відставку вважається день, з якого їх прийнято на військовий облік у військовому комісаріаті, але не пізніше строку, вказаного в приписі.

Згідно витягу з наказу Щорського районного військового комісара № 26 від 04.03.1996 позивача виключено зі списків особового складу райвійськкомату та направлено на військовий облік.

З огляду на це, станом на момент медичного огляду позивача військово-лікарською комісією Щорського районного військового комісаріату Чернігівської області та винесення спірної постанови комісії, позивач не був звільненим з військової служби, тобто був діючи військовослужбовцем, а отже на нього не могли розповсюджуватися норми п. 376 розділу IV Положення № 2.

Крім того, відповідно до пп. «б» п. 144 Розділу II Положення № 2 направлення на медичний огляд офіцерів, прапорщиків, мічманів та військовослужбовців-жінок проводиться прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами військової прокуратури або військовими судами, начальниками гарнізонів, штатних військово-лікарських комісій, військових лікувально-профілактичних закладів, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Однак, враховуючи, що станом на момент направлення позивача на медичний огляду військово-лікарською комісією він був діючим військовослужбовцем, а свою посаду військового комісара здав лише 04.03.1996, то, як вірно зазначив відповідач-2 в апеляційній скарзі, направлення на медичний огляд повинен був надавати не ТВО військового комісара Щорського районного військового комісаріату Чернігівської області, а військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач також стверджував, що у 1982 році під час проведення тактичних навчань отримав травму хребта.

Відповідно до абз. 2 п. 136 Положення № 2 медичний огляд ВЛК для визначення придатності до військової служби офіцерів, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців-жінок, які одержали поранення при захисті держави, виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або які одержали захворювання при виконанні інтернаціонального обов`язку в країнах, що ведуть бойові дії, здійснюється тільки після закінчення лікування у військовому (цивільному) лікувально-профілактичному закладі.

Однак, як вірно зазначає відповідач-2, матеріали справи не містять доказів того, що у період з 1982 по 1995 роки позивач проходив лікування у військовому (цивільному) лікувально-профілактичному закладі у зв`язку із отриманням 1982 року травми, а також докази того, що здійснювався медичний огляд ВЛК для визначення придатності позивача до військової служби у зв`язку із одержанням травми при виконанні обов`язків військової служби.

Поряд із цим, матеріали справи містять копію медичної книжки позивача, з якої вбачається, що він звертався 14.06.1982 за медичною допомогою у зв`язку із болями в області хребта (а.с. 170).

Експертним заключенням, яке стало підставою для прийняття комісією спірної постанови та складення свідоцтва, встановлено, що травма позивача пов`язана із проходженням військової служби. Однак, постановою комісії, яка оформлена свідоцтвом № 1 від 16.02.1996, комісія постановила, що травма позивача пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.
Оскаржуваними діями відповідача-2 травму позивача було пов`язано із проходженням військової служби, тобто фактично причину отримання такої травми приведено у відповідність з експертним висновком.

Таким чином, при вчиненні оскаржуваних дій щодо скасування постанови ВЛК Щорського РВК 16.02.1996 та при прийнятті нової постанови про причинний зв`язок травми позивача, відповідач-2 діяв у межах та у спосіб, що передбачений законодавством.

Посилання ж суду першої інстанції на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 по справі № 825/3767/15-а апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки предмет у даній справі та справі № 825/3767/15-а є різним, оскільки оскаржувалися дії відповідача-2, які не є тотожними та цілком відрізняються за своєю суттю.

Поряд із цим, посилання відповідача-2 на те, що справу розглянуто одноособово головуючим суддею апеляційний суд відхиляє, оскільки на виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 24 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) справу розглянуто колегією суддів.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 КАС особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 3 КАС позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу.

Таким чином, для звернення особи, яка не брала участі у розгляді справи є порушення прав цієї особи оскаржуваною постановою. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції вирішувалося питання правомірності дій відповідача-2, які впливають виключного на права позивача та не стосуються прав, свобод, інтересів чи обов`язків ОСОБА_1 .

Посилання на те, що ОСОБА_1 є постраждалим у кримінальному проваджені, в якому розслідується правомірність отримання позивачем статусу інваліда війни, апеляційний суд відхиляє, так як вказане кримінальне провадження не має відношення до даної адміністративної справи, а адміністративний суд не здійснює захист прав потерпілих у кримінальному провадженні.

За таких обставин, керуючись ст. 185 КАС апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу відповідача-2 скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України задовольнити

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 13.10.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.