Справа № 2а/957/11/1070
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року 2а/957/11/1070

час прийняття постанови : 14 год.10 хв.

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Лиска І.Г.

при секретарі - Васковець М.С., за участю позивача та представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про скасування податкового повідомлення - рішення від 15 лютого 2011 року №/0,

в с т а н о в и в:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції (далі відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 15 лютого 2011 року № /0 та № /0.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він отримував прибуток від здачі в оренду нерухомого майна. За період, що перевірявся податковим органом, він перебував як на спрощеній системі оподаткування, так і на загальній системі оподаткування. Вважав, що оскільки він у певному періоді був субєктом підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку, який не передбачає сплату податку на додану вартість, сплачує єдиний податок в повному обсязі в установлені строки, а тому не повинен сплачувати податку на додану вартість.

Вказує, що відповідно до поданої декларації за 2008 рік нараховано податок з доходів фізичних осіб контролюючим органом в сумі 54764,64 грн., сплата якого підтверджена розрахунковими документами. За 3 місяці 2009 р. контролюючий орган податкове зобовязання на підставі поданої декларації за 3 місяці 2009 р. не нарахував, оскільки сума отриманого доходу дорівнювала сумі понесених документально підтверджених витрат, тому узгоджених зобовязань по сплаті податку з доходів фізичних осіб у нього не виникло. Вважає, що застосування до нього донарахованого податку з доходів фізичних осіб в сумі 6372,24 грн., пені - 2859,73 грн., а всього на суму 9231,97 грн. є безпідставним.

Посилається на наказ ДПА України Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та порядку його видачі №599 від 29.10.1999 р., згідно з п.2 якого підставою для видачі свідоцтва є подання субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою письмової заяви та платіжного документу про сплату єдиного податку за період не менш ніж календарний місяць. Заява має бути подана не пізніше ніж за 15 днів до початку кварталу, з якого він обирає спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за умови сплати всіх установлених податків та обовязкових платежів, термін сплати яких настав на дату подання заяви. Орган державної податкової служби за місцем державної реєстрації субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи за наявності платіжного документа про сплату єдиного податку зобовязаний протягом десяти робочих днів після отримання заяви безоплатно видати Свідоцтво або надати письмову відмову. З урахуванням цього вважає, що оскільки йому таке Свідоцтво видано, то податковий орган тим самим визнав, що ним сплачено всі установлені податки та обовязкові платежі, термін сплати яких настав на дату подання заяви.

З питання нарахування податку на додану вартість в сумі 182653,00 грн., пені - 32270,55 грн. (усього - 214953,55 грн.) визнає, що розмір виручки за 12 місяців перевищив 300 тис грн., але здійснене податковим органом нарахуваня цього податку є безпідставним, тому що ним здійснено перехід на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, а тому він не повинен сплачувати податку на додану вартість. При цьому посилається на ст.6 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва№746/99 від 28.06.1999, згідно з якою субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість. Вважає, що якщо він може бути визнаний платником ПДВ, то сплачувати цей податок та застосовувати щодо нього штрафні санкції з ПДВ можливо виключно за період перебування на загальній системі оподаткування та здійснення перевищення доходу на суму понад 300000 грн., а саме - перевищення в грудні 2008 року 159000 грн. та лютий 2009 - 75000,00 грн.

Позивач зазначав також, що невірне застосування податкового законодавства ОСОБА_2 ОДПІ призвело до виникнення зобовязань по сплаті податку на додану вартість і пені, яке позивач мав змогу уникнути у випадку відмови ОСОБА_2 ОДПІ у видачі йому свідоцтва про сплату єдиного податку на підставі перевищення ним встановленого розміру отриманого доходу, розмір якого він не приховував і вірно відображав у поданих деклараціях.

ОСОБА_3 Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року позов був задоволений частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 15 лютого 2011 року № /0. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2012 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 травня 2016 року, касаційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задоволено частково, ОСОБА_3 Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2012 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 15 лютого 2011 року № /0, а справу направлено в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2012 року залишено без змін.

Згідно автоматичного розподілу справ між суддями, вказану справу передано для розгляду судді Лиска І.Г.

Ухвалою від 29 червня 2016 року адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаної державної податкової інспекції Київської області про скасування податкового повідомлення - рішення від 15 лютого 2011 року №/0 прийнято до провадження суддею Лиска І.Г.

У судовому засіданні 05.10.2016 року, у зв'язку із проведенням реорганізації ОСОБА_2 ОДПІ Київської області, відповідача протокольною ухвалою суду було замінено його правонаступником Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області.

У судовому засіданні 05.10.2016 року позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив суд скасувати податкове повідомлення рішення № від 15.02.2011 року частково, з урахуванням того, що він згоден з нарахуванням податкового зобовязання за період з 01 грудня 2008 року по 31березня 2009 року в розмірі 42051 грн.

У обґрунтування позовних вимог зазначив, що податкове повідомлення-рішення за № /0 від 15.02.2011р. на загальну суму 228316,25 грн., прийняте ОСОБА_2 ОДПІ, за результатами планової невиїзної документальної перевірки, за період з 01.10.2007р. по 30.09.2010р., складається з донарахованого податку на додану вартість в сумі 182653 грн. та штрафу в сумі 45663,25 грн.

З цим рішенням ОСОБА_2 ОДПІ він не погоджується, виходячи з того, що обовязок зареєструватися платником ПДВ та сплачувати його, у нього виник з дати перевищення граничного обсягу оподаткованих операцій 300000грн., а саме з 01.12.2008 року та з 01.04. 2009 року такий обовязок у нього припинився, оскільки як зазначено пунктом 1.16.1 Описової частині ОСОБА_2 ОДПІ за періоди з: 01.10.2007 по 31.12.2007р.; 01.04.2009 по 31.12.2009р., та з 01.01.2010 по 30.09.2010р. ним здійснювалась діяльність відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998р № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва (із змінами та доповненнями, далі-Указ Президента) шляхом сплати єдиного податку на підставі свідоцтв про сплату єдиного податку».

За період з 01.12.2008 року по 31 березня 2009 року, коли він мав обовязок зареєструватися платником ПДВ та сплачувати його, ним відповідно до ОСОБА_2 перевірки № 14-3/1702-, прийнятого ОСОБА_2 ОДПІ, були отримані слідуючи надходження, з яких має бути сплачений податок на додану вартість в розмірі 20%.

04.12.2008р. отримано валового доходу 70085,16 грн. з них сума ПДВ складає 14017грн. 19.12.2008р. отримано валового доходу 70085,16 грн. з них сума ПДВ складає 14017грн. 04.02.2009р. отримано валового доходу 70085,16 грн. з них сума ПДВ складає 14017грн.

Загальний обсяг виручки за цей період склав 210255,48грн., із якої забовязання по сплаті ПДВ становлять 42051 грн.

Враховуючи викладене і беручи до уваги Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18.05.2016р., позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.02.2011 року на загальну суму грошового зобов'язання 228 316,25грн. та постановити по справі нове рішення з урахуванням обставин справи, а саме донарахування по сплаті ПДВ провести відповідно до загального обсягу виручки, що надійшла за період з 01 грудня 2008р. ( обовязок зареєструватися платником ПДВ та сплачувати його) по 31 березня 2009р. (до моменту переходу на спрощену систему оподаткування) в розмірі 42051 грн.

Позивач та представник позивача ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги у судовому засіданні підтримали та просили суд їх задовольнити, підтвердили обставини викладені у додаткових поясненнях до позову.

У судовому засіданні 05.10.2016 року представник відповідача ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог заперечувала, обґрунтовуючи заперечення тим, що вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірними, просила суд у задоволенні позову відмовити, з підстав, зазначених у письмових запереченнях, які були надані у судовому засіданні 05.10.2016 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 ОДПІ Київської області була проведена невиїзна планова документальна перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обовязкових платежів) субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої складений ОСОБА_2 № 14-3/1702- від 02 лютого 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема: вимоги статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян, в результаті чого підприємцю донараховано податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності за 3 місяці 2009 року у сумі 6372,24 грн.; вимоги підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, абзацу 4 пункту 9.4 статті 9 Закону України Про податок на додану вартість, що призвело до несплати до бюджету податку на додану вартість на загальну суму 1822653,00 грн., у тому числі: за грудень 2008 року 28034,00 грн., за січень 2009 року 14017,00 грн., за квітень 2009 року 19200,00 грн., за травень 2009 року 6014,00 грн., за червень 2009 року 6014,00 грн., за липень 2009 року 6014,00 грн., за серпень 2009 року 6014,00 грн., за вересень 2009 року 6014,00 грн., за жовтень 2009 року 6014,00 грн., за листопад 2009 року 6014,00 грн., за грудень 2009 року 6014,00 грн., за січень 2010 року 6828,00 грн., за лютий 2010 року 6828,00 грн., за березень 2010 року 6828,00 грн., за квітень 2010 року 6828,00 грн., за травень 2010 року 6828,00 грн., за червень 2010 року 6828,00 грн., за липень 2010 року 10774,00 грн., за серпень 2010 року 10774,00 грн., за вересень 2010 року 10774,00 грн.; вимоги абзацу а підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, які полягали у неподанні до органу державної податкової служби податкових декларацій з податку на додану вартість за грудень 2008 року, січень грудень 2009 року, січень вересень 2010 року.

Зокрема, в ОСОБА_2 перевірки було вказано, що: у період з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2010 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність відповідно до Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва шляхом сплати єдиного податку, у період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. У періоді, який перевірявся, фізична особа підприємець ОСОБА_1 платником податку на додану вартість зареєстрований не був. Сума одержаного валового доходу за період з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року склала 345973,00 грн., за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року 489428,04 грн., за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року 70085,16 грн., за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року 336556,64 грн. та з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2010 року 366444,09 грн.

Також, у ОСОБА_2 перевірки було вказано, що перевіркою правильності визначення оподатковуваного доходу, відображеного у деклараціях про доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, була встановлена розбіжність на суму 42481,59 грн. за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010 року, з огляду на те, що позивач безпідставно включив до складу витрат за січень та березень 2009 року суму витрат 42481,59 грн., понесених у звязку з оплатою комунальних платежів та вартості бухгалтерських послуг, оскільки у вказані періоди позивач не отримував доходів.

Крім іншого, у ОСОБА_2 перевірки було вказано, що оскільки обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року (у період, коли підприємець перебував на загальній системі оподаткування обліку та звітності) склав 489428,04 грн., то з 01 грудня 2008 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 підлягав обовязковій реєстрації як платник податку на додану вартість, зобовязаний був подавати до органу державної податкової служби декларації з податку на додану вартість та здійснювати оподаткування господарських операцій (сума яких за період з 01 грудня 2008 року по 30вересня 20010 року склала 913256,21 грн.) за ставкою податку на додану вартість 20%.

15 лютого 2011 року ОСОБА_2 ОДПІ Київської області на підставі вказаного ОСОБА_2 перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 суму грошового зобовязання за платежем: податок з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності на 7965,30 грн., у тому числі: 6372,00 грн. за основним платежем, 1593,06 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

15 лютого 2011 року ОСОБА_2 ОДПІ Київської області на підставі вказаного ОСОБА_2 перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість на 228316,25 грн., у тому числі: 182653,00 грн. за основним платежем, 45663,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленням-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Як зазначалось вище, ОСОБА_3 Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року, яка залишена без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2012 року скасовано податкове повідомлення-рішення від 15 лютого 2011 року № /0. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 травня 2016 року ОСОБА_3 Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 15 лютого 2011 року № /0 залишена в силі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, щодо податкового повідомлення-рішення від 15 лютого 2011 року № /0, суд виходить з наступного.

Податкове повідомлення-рішення за № /0 від 15.02.2011р. на загальну суму 228316,25 грн., прийняте ОСОБА_2 ОДПІ, за результатами планової невиїзної документальної перевірки, за період з 01.10.2007р. по 30.09.2010р., складається з донарахованого податку на додану вартість в сумі 182653 грн. та штрафу в сумі 45663,25 грн.

Дана сума донарахована, на підставі вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування, обліку та звітності протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищив 300 000 грн.

Як зазначено в ОСОБА_2 перевірки № 14-3/1702-, обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2008 року по 01.12.2008, коли позивач здійснював підприємницьку діяльність відповідно до розділу IV Декрету КМУ від 26.12.1992 № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тобто на загальній системі оподаткування, обліку та звітності склав 349257,72 грн., і відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з 01.12.2008р. позивач підлягав обовязковій реєстрації як платник податку на додану вартість.

За період з 01.12.2008 року (момент виникнення обовязку реєстрації платником податку на додану вартість) по 30.09.2010 рік (кінцева дата періоду, за який проводилась перевірка), загальний обсяг виручки позивача склав 913256,21 грн., який ОСОБА_2 ОДПІ вважає, повністю має обкладатися податком на додану вартість відповідно до п.п. 6.1.1 п.6.1 ст.6 закону України від 03.04.97р. №168/97-ВР «Про податок на додану вартість», за ставкою 20%., що складатиме 182653 грн. податку на додану вартість.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України Про податок на додану вартість (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанню локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 грн. (без урахування податку на додану вартість).

Пунктом 9.5 статті 9 Закону України Про податок на додану вартість (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заява про реєстрацію направляється на адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто представником такої особи службовій особі податкового органу. Податковий орган зобов'язаний видати заявнику (відправити поштою) свідоцтво про податкову реєстрацію такої особи протягом десяти днів від дня отримання реєстраційної заяви.

Згідно з підпунктом а пункту 9.6 статті 9 Закону України Про податок на додану вартість (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. Сума одержаного валового доходу за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року склала 489428,04 грн., а за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року 70085,16 грн. (т.1 арк. справи 11).

Таким чином, з дати перевищення позивачем у 2008 році граничного обсягу оподатковуваних операцій (без податку на додану вартість), встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України Про податок на додану вартість, у позивача виник обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати.

При цьому, суд зазначає, що такий обов'язок був закріплений за позивачем до 31 березня 2009 року.

В свою чергу, з 01 квітня 2009 року такий обов'язок у позивача припинився, оскільки з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2010 року позивач застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та звітності шляхом сплати єлиного податку, а обсяг виручки, отриманої підприємцем у вказані періоди, не перевищував встановленого статтею 1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, з досягненням якого у позивача б виник обовязок перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності та, зокрема, положень Закону України Про податок на додану вартість, оскільки до дати переходу на загальну систему оподаткування, обліку та звітності позивач не е є платником податку на додану вартість.

Відповідно до п. 6, зазначеного Указу, суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів): податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрана спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків;...»

Підпункт в), пункту 184.1 ст. 184 Податкового Кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачає, що у будь-якої особи, яка зареєстрована як платник податку ПДВ, в разі її реєстрації як платника єдиного податку, реєстрація платника податку на додану вартість - анулюється.

При цьому ч.2 ст. 184.1 ПК України, зазначає, що анулювання свідоцтва платника ПДВ на підставах визначених у п.п «б»-«и» п. 184.1 ст. 184 Податкового Кодексу України, може здійснюватись як за заявою платника ПДВ або за самостійним рішенням органу державної податкової служби.

Як встановлено судом, за період з 01.12.2008 року по 31 березня 2009 року, коли позивач мав обовязок зареєструватися платником ПДВ та сплачувати його, ним відповідно до ОСОБА_2 перевірки № 14-3/1702-, були отримані слідуючи надходження, з яких має бути сплачений податок на додану вартість в розмірі 20%: 04.12.2008р. отримано валового доходу 70085,16 грн. з них сума ПДВ складає 14017грн.; 19.12.2008р. отримано валового доходу 70085,16 грн. з них сума ПДВ складає 14017грн.; 04.02.2009р. отримано валового доходу 70085,16 грн. з них сума ПДВ складає 14017грн.

Загальний обсяг виручки за цей період склав 210255,48грн., із якої забовязання по сплаті ПДВ за період з 01.12.2008 року по 31 березня 2009 року становлять 42051 грн.

Отже, податкове повідомлення рішення №/0 в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 42051 грн. є правомірним та не підлягає скасуванню, а в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 140602 грн.

Крім того, відповідно до вимог п. п.123.1. ст. 124 Податкового Кодексу України , у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскільки відповідачем було правомірно самостійно визначено суму податкового зобовязання з ПДВ 42051 грн, отже і правомірно ним було накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 1051, 75 грн., а нарахування штрафу у розмірі 35150, 05 грн. є протиправним і оскаржуване податкове повідомлення рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене і беручи до уваги Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18.05.2016р., суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.02.2011 року на загальну суму грошового зобов'язання 228 316,25грн., підлягає скасуванню в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 140602 грн. за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 35150, 05 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним рішення в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 140602 грн. за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 35150, 05 грн.

За таких обставин оспорюване податкове повідомлення-рішення в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 140602 грн. за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 35150, 05 грн. є безпідставним і підлягає скасуванню як протиправне, отже, позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 3 грн. 40 коп, судовий збір у розмірі 1 грн. 70 коп. була стягнута на користь позивача ОСОБА_3 Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року.

Отже, судовий збір у розмірі 1 грн. 30 коп. підлягає стягненню на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ОСОБА_2 ОДПІ від 15 лютого 2011 року №/0 в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 140602 грн. за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями ( штрафами) в сумі 35150, 05 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути судовий збір у розмірі 1 грн. 30 коп. на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

ОСОБА_3 набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 10 жовтня 2016 р.