Справа № 804/3714/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/3714/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2016 року

справа № 804/3714/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 804/3714/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, визнання недійсним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

в с т а н о в и в:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" подало апеляційну скаргу, відповідно до якої просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання митного органу на наявність розбіжностей в частині того, що в наданих з МД інвойсах контрактоутримувача ціна одиниці товару визначена в залежності від вмісту Fe, в той час, як у рахунках виробника товару така ціна визначена незалежно від вмісту Fe, є безпідставними, оскільки оцінка методики ціноутворення продавця як умова договору з його постачальником продукції не є елементом перевірки складових числового значення митної вартості в розумінні ст. 58 МК України. Необґрунтованими є і посилання відповідача на відсутність печаток і штампів прикордонних служб, станцій та митниць на інвойсах та рахунках, адже чинне законодавство не передбачає наявність таких печаток і штампів на комерційних документах, при цьому рахунок-фактура продавця направлявся позивачу окремо від товару, а тому і не міг мати жодних печаток чи штампів. Сумніви відповідача щодо врахування транспортних витрат до вартості також є безпідставними, оскільки документальне підтвердження факту включення транспортних витрат до вартості товару містяться у зовнішньоекономічному контракті, у додатках до нього та у рахунках-фактурах. Позивач вважає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки факту застосування митним органом саме резервного методу визначення митної вартості, адже той факт, що позивач купував товар не у безпосереднього виробника не може бути підставою для не застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив останню задовольнити на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове – про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що 29.04.2015 р. міжПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Русская горно-металургическая компанія» (Продавець) укладено контракт № 15-0835-12, відповідно до якого Продавець зобов’язується передати Покупцю, а Покупець прийняти та своєчасно оплатити Товар, найменування, кількість, вартість та умови і строки поставки якого визначаються даним Контрактом, Додатками (Специфікаціями) і Додатковими угодами до нього, що є невід’ємною частиною Контракту (а.с.34-37).

За поданою до митного оформлення МД від 09.12.2015 року № 110010000/2015/023017, відповідачем сформовано наступні форми ризиків, а саме: 105-2 “Контроль правильності визначення митної вартості товарів”, 106-2 «Витребування документів, що підтверджують митну вартість товарів» (а.с.25).

09.12.2015 року відповідач прийняв картку відмови та надав декларанту письмову вимогу про надання протягом 10 днів додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснювались за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації; виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс – листи) виробника товару, транспортні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що мітять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалось страхування – страхові документи, а також документи, що мітять відомості про вартість страхування; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с.26).

З огляду на ненадання декларантом витребуваних документів, які б підтверджували заявлену митну вартість товару, митним органом прийнято рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару № 110010000/2015/600566/1 від 09.12.2015 р., відповідно до якого митну вартість товару визначено за резервним методом відповідно до ст. 64 Митного кодексу України за наявною у митного органу інформацією щодо вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено за методом визначення митної вартості за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються за прямим контрактом (МД від 13.03.2015 р. № 110010000/2015/020301 та № 10010000/2015/020288) скоригована відповідно до положень п.5 ст. 59 МК України в залежності від комерційних умов зовнішньоекономічної операції (непрямий контракт, умови поставки) та фактичних якісних показників оцінюваної партії товару за наданим декларантом сертифікатами якості та розрахована і визначена на рівні 2,9170 руб.РФ/кг (метод 2ґ) (а.с.28-30).

Скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського", суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах в частині ціни товару у рахунках залежно від вмісту Fe та вартості транспортування, митним органом правомірно було витребувано додаткові документи. Використання митним органом саме резервного методу визначення митної вартості є обґрунтованим.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З 01.06.2012 року відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК України).

В силу частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13, зазначено, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов'язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

В постановах від 15.10.2013 р. у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13 Верховний Суд України за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.

Аналогічної позиції дотримується на сьогодні і Вищий адміністративний суд України під час перегляду справ про скасування рішень про коригування митної вартості, прийнятих вже на підставі норм Митного кодексу України 2012 року.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-53а15, разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Так, обґрунтовуючи розбіжності у наданих позивачем документах, митний орган посилається на те, що в наданих рахунках-фактурах та рахунках виробника товару на адресу постачальника ціна визначена при різному вмісті Fe на кожну партію в рівному розмірі - 1450 руб.РФ/т , отже, відповідні документи контрактоутримувача та виробника містіть розбіжності щодо вартості товару, що обумовлює необхідність надання контракту постачальника з третьою особою (виробником).

Ці посилання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оцінка методики ціноутворення продавця (ТОВ «Русская горно-металлургическая компания») як умова договору з його постачальником (виробником) продукції не є елементом перевірки складових числового значення митної вартості в розумінні ст. 58 МК України. При цьому рахунки по взаємовідносинам продавця товару з третьою особою (виробником), на зміст яких послався митний орган, не є обов'язковими документами відповідно до частини 2 статті 53 МК України, а наведені в цих рахунках відомості щодо ціни товару не суперечать економічній обґрунтованості заявленої позивачем митної вартості товару за основним методом.

Відносно зазначених відповідачем розбіжностей щодо того, що інвойси та рахунки не містять печаток та штампів прикордонних служб, станцій та митниць, і це є підставою для сумніву у правильності визначення митною вартості, колегія суддів апеляційного суду також вважає їх безпідставними, адже як пояснив представник позивача, ці документи не слідували разом із вантажем, а були отримані поштою, що не суперечить законодавству.

Колегія суддів, виходячи зі змісту ст. 335 ч.1 п.4 пп. «ґ» МК України та Положення про уніфікований порядок проставляння митними органами держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав на транспортних і комерційних документах печаток і штампів митних органів країн відправлення товарів, а також митних органів транзитних країн, яке було затверджене на 32-му засіданні Ради керівників митних служб держав - учасниць Співдружності рішенням N 5/32 від 13.09.2001 р., зазначає, що законодавством не передбачено обов'язковість наявності на комерційних документах печаток та штампів прикордонних та митних служб, а лише таку можливість, якщо вони наявні у перевізника. В той же час, на товаро-транспортних документах, а саме залізничних накладних, для яких наявність таких печаток і штампів є обов'язковою, міститься відмітка митних органів як Російської Федерації, так і України (а.с.51-75).

Отже, вказані обставини не можуть вважатися підставою для виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів.

Також судом встановлено, що умови поставки товару DAP - станція Соловей/Тополі.

За умовами постачання DAP - станція Соловей/Тополі (Інкотермс-2010) - продавець зобов'язаний укласти за власний рахунок на звичайних умовах договір перевезення товару до узгодженого місця, тому, відповідно до п.6 ч.2 ст. 53 МК України, подання транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів не передбачене.

Таким чином, до митної вартості товару включені витрати на транспортування та перевантаження, а тому правомірно окремо позивачем останні не декларувались.

Рахунки фактури виробника товару ОАО "Стойленский ГОК" в даному випадку підтверджують факт купівлі товару ООО "Русская горно-металлургическая компания" для його подальшої поставки позивачу.

За вказаних обставин надані позивачем до митного оформлення документи не містять розбіжностей та не містять ознак підробки, а містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Той факт, що позивач купував товар не у безпосереднього його виробника не може бути підставою для не застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає вимогам ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, з урахуванням умов поставки товару, митний орган мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості і необхідність витребовувати додаткові документи.

Крім того, слід зазначити, що приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем застосовано другорядний метод 2-ґ, але не надано жодних переконливих доказів неможливості застосування інших попередніх другорядних методів, як того вимагають приписи частини 3 ст. 57 МК України, зокрема ані методу визначення щодо ідентичних товарів, ані методу щодо подібних (аналогічних) товарів. При цьому відповідачем свою позицію вмотивовано відсутністю в інформаційних ресурсах митного органу даних щодо митного оформлення ідентичних або подібних товарів за ціною договору, тобто за основним методом.

При цьому використані для коригування митної вартості митні декларації № 110010000/2015/020288 та № 110010000/2015/020301 від 13.03.2015 року (а.с.30) стосувались митного оформлення позивачем товару із ідентичними характеристиками тієї ж якості, з тієї ж країни та того самого виробника, але на інших умовах поставки. При цьому митне оформлення за вказаними деклараціями здійснювалось за ціною договору. Неможливість застосування методів 2-а та 2-б відповідач пояснив лише різними комерційними умовами, оскільки в цих випадках постачання здійснювалось за прямим договором із виробником, а за спірним митним оформленням договір на постачання був із посередником. Але колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, оскільки вищевказана обставина не є суттєвим виходом за межі комерційного рівня, що унеможливив би застосування вказаних методів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно висновку ДП «Укрпромзовнішекпертиза» від 08.12.2015 року № 3814 рівень цін на залізорудний концентрат , що імпортувався згідно Додатку № 11 від 29.10.2015 року до контракту № 15-0835-12 від 29.04.2015 р., а саме за ціною 2092,35 руб.РФ/т, відповідає поточній кон’юнктурі на ринку (а.с.76).

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень в судовому засіданні не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом. При цьому відповідачем не доведено обґрунтованість виникнення сумніву у заявленій позивачем митній вартості товару.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання .

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 202; 205; 206; 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського"– задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 804/3714/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, визнання недійсним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів – скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 110010000/2015/600566/1 від 09.12.2015 року.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС суму сплаченого судового збору у розмірі 5787 грн. 60 коп. (п’ять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень шістдесят копійок).

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко