Справа № 819/435/16
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року Справа № 876/4094/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г.,Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року по справі за позовом комунальної установи Тернопільський міський палац культури «Березіль» ім. Леся Курбаса до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області про визнання дій протиправними та часткове скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

Комунальна установа Тернопільський міський палац культури «Березіль» ім. Леся Курбаса (далі - позивач) звернулась з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області (далі - відповідач) в якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить визнати протиправними та скасувати п.1(частково) та п.6 обов'язкових вимог від 15.03.2016 року №19-04-13-14/2392.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оплата праці працівників позивача здійснюється в межах фонду оплати праці, фінансується за рахунок бюджету та розраховується на основі схем посадових окладів, які затверджуються засновником або уповноваженим ним органом, що визначено статутом позивача. Нарахування заробітної плати працівникам проводилось на підставі табелів відпрацьованого часу та посадових окладів, встановлених згідно штатних розписів. Штатні розписи, на підставі яких відбувалось нарахування заробітної плати затверджені начальником управління культури і мистецтв Тернопільської міської ради у відповідності до визначених повноважень.

Щодо встановлених порушень внаслідок безкоштовної передачі в оренду приміщень залів, без відповідних рішень міської ради, позивач вказує на те що, відповідно до статуту, позивач заснований Тернопільською міською радою, який має право укладати угоди, договори, контракти.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Суд виходив з того, що на виконання постанови КМУ від 30.08.2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» було розроблено та затверджено Наказом від 18.10.2005 року № 745 Міністерства культури і туризму України «Про впорядкування умов оплати працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» та п. 1 примітки до таблиці 1 додаток № 3 вказаного наказу встановлено підвищення на 10 % посадових окладів режисерів, балетмейстерів, хормейстерів, диригентів, керівників студій за видами мистецтв і народної творчості, самодіяльних колективів, які мають звання «народний», «зразковий», лауреатів міжнародних, всеукраїнських, обласних конкурсів. З наведеного, посадові оклади концертмейстера не підлягають підвищено на 10 % згідно вказаного Наказу, а відтак і протиправно затверджені у штатних розписах позивача на 2012-2015 роки з підвищенням на 10 %.

Стосовно оспореного п. 6 обовязкової вимоги, то виходячи з аналізу статуту позивача, Тернопільська міська рада, як власник майна позивача вправі на власний розсуд розпоряджатися цим майном, а відтак укладати договори про надання послуг, згідно яких надавати у безкоштовну оренду приміщення залів. Відтак, рішення контролюючого органу про порушення позивачем п. 1 ст. 2 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», п.8.1 «Положення про оренду комунального майна територіальної громади м. Тернополя» затвердженої рішенням Тернопільської міської ради від 20.06.2011 року № 6/9/14 є необґрунтованим.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та відмовити в цій частині у задоволенні позову.

Покликання маються на те, що за наслідками ревізії встановлено, зокрема, що 01.01.2013 року по 31.12.2015 року позивачем укладено 46 договорів про надання послуг з безкоштовною орендою приміщень, без відповідних рішень міської ради, внаслідок чого недоотримано доходів спеціального фонду на 213187,69 грн. чим завдано збитків установі. Не враховано п.8.1 вказаного вище «Положення», що пільги по оренді можуть бути надані орендарям за відповідним рішенням міської ради, які відсутні. Наведено позицію ВСУ в постановах від 15.04.2014 року (справа 21-40214), від 07.10.2014 року (справа № 21-368а14) та інші.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце зокрема неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи зокрема, те що працівниками Державної фінансової інспекції в Тернопільській області, відповідно до п. 1.4.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Тернопільській області на І квартал 2016 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності у позивача за період з 01.04.2012 року по 31.12.2015 року.

За наслідками проведеної ревізії директору комунальної установи ПК «Березіль» направлено обов'язкові вимоги щодо усунення встановлених порушень від 15.03.2016 року №19-04-13-14/2392.

Відповідно пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відтак, органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів приходить висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Зазначена вище правова позиція суду апеляційної інстанції в досліджуваних правовідносинах відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 15.04.2014 року справа № 21-40а14), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Тернопільській області задоволити.

Скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року по справі № 819/435/16 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в цій частині комунальної установи Тернопільський міський палац культури «Березіль» ім. Леся Курбаса до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області про визнання дій протиправними та часткове скасування вимоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_1

Повний текст виготовлено 17.10.2016 року