Справа № 826/5029/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 жовтня 2016 року № 826/5029/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу виконуючого обов'язки Генерального прокурора України від 02.03.2016 року №252-ц про звільнення позивача з посади начальника управління організації ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та статистичної інформації Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури у зв'язку із припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 ст. 36 Кодексу законів про працю України; визнання недійсним запис №29 від 02.03.2016 року у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника управління організації ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та статистичної інформації Генеральної прокуратури України з 03.03.2016 року; стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03.03.2016 до фактичного поновлення на роботі; зобов'язати Генеральну прокуратури України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч.3 с.1 Закону України «Про очищення влади».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в контексті застосованих відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення норм Закону України "Про очищення влади не вчиняла дій, не допускала бездіяльності та не приймала рішень, які б були спрямовані на узурпацію влади, підрив основ національної безпеки і оборони або протиправне порушення прав і свобод людини, вчинення дій щодо чого є передумовою застосування норм вищевказаного закону.

Відповідач проти позову заперечує по суті зазначає, що доводи позивача щодо порушення її прав при звільненні на підставі Закону України "Про очищення влади" спростовуються цим Законом, який є спеціальним законом, що визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації), а його норми мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами. Разом з тим, як зазначає відповідач, вказаний Закон не передбачає збереження за особами, які підпадають під його дію, жодних соціальних гарантій, встановлених чинним законодавством. Відповідач звертає увагу, що повноваження визнавати закон чи окремі його положення такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та не можуть застосовуватись в Україні, наділений єдиний орган - Конституційний Суд України.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.08.2012 року наказом №3203-ц Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено начальником управління статистики, організації та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральної прокуратури України.

21.07.2014 року наказом №1605ц Генеральної прокуратури України державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 призначено начальником управління статистики, організації ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та статистичної інформації Генеральної прокуратури України.

20.01.2016 року позивача попереджено про вивільнення у зв'язку реорганізацією структури та скорочення кількості прокурорів на виконання вимог ч.1 ст. 14 Закону України «Про прокуратуру» наказами Генеральної прокуратури України від 16.07.2015 №55шц та №56шц, якими затверджено нову структуру та штатний розпис Генеральної прокуратури України. Позивачу запропоновано вакантні посади.

20.01.2016 ОСОБА_1 надала згоду на призначення її на посаду начальника управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи Генеральної прокуратури України.

02.03.2016 року наказом №252ц Генеральної прокуратури України державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління статистики, організації ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та статистичної інформації Генеральної прокуратури України, на підставі довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_1

Закон України «Про очищення влади» визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 цього ж Закону очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Під визначенням «принцип» (лат. principium - начало, основа) розуміється головне, важливе, суттєве, неодмінне. Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що частиною першою та другою статті першої Закону України «Про очищення влади» визначено базові, основоположні принципи очищення влади та надано визначення терміну «очищення влади», виходячи з яких і застосовуються інші норми цього Закону до конкретних обставин та осіб у їх системному взаємозв'язку з принципами їх застосування, тобто дотримання вказаних принципів є передумовою застосування наслідків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» (далі - Закон) протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, визначені ч. ч. 1, 2, 4 та 8 ст. 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені ч. 1 ст. 4 цього Закону.

Відповідно до ст. 5 Закону та згідно з Планом проведення перевірок, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №1025-р, посадові і службові особи Генеральної прокуратури України проходили відповідну перевірку з листопада 2014 року.

Згідно з розпорядженням Генерального прокурора України від 04.11.2014 №358 з 21.11.2014 розпочато перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч. 3, ч.4 ст. 1 Закону, стосовно посадових та службових осіб Генеральної прокуратури України.

Згідно із ст. 4 Закону особи, які перебувають на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, подають керівнику, зазначеному у ч. 4 ст. 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені ч. ч. З або 4 ст. 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону.

24.11.2014 ОСОБА_1 подано заяву про надання згоди на проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», у якій також вказано, що заборони, визначені ч. ч. 3 або 4 ст. 1 Закону, до позивача не застосовуються.

Проте, перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 у період з 08.08.2012 по 22.02.2014 обіймала посаду начальника управління статистики, організації та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральної прокуратури України (керівника самостійного структурного підрозділу центрального апарату Генеральної прокуратури України), яка передбачена п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону, а також обіймала вказану посаду у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 та не була звільнена з неї за власним бажанням (п. 3 ч. 2 ст. З Закону), у зв'язку із чим до неї застосовується заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 Закону

Висновок про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 ґрунтується на результатах вивчення її особової справи в частині перебування на посаді, яку віднесено до категорії «керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України» (п. 7 ч. 1 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 3 Закону).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» 1991 року наказом Генерального прокурора України від 12.04.2012 № 35 затверджено Регламент Генеральної прокуратури України, яким визначено організацію роботи структурних підрозділів Генеральної прокуратури України.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2 Регламенту самостійний структурний підрозділ Генеральної прокуратури - це Головне управління, управління, відділ, що відповідно до затвердженої структури Генеральної прокуратури України не входять до складу інших підрозділів і підпорядковуються безпосередньо заступнику Генерального прокурора України або Генеральному прокурор) України. Завдання і функції самостійного структурного підрозділу, права та обов'язки його працівників визначаються у Положеннях, які затверджуються наказами Генерального прокурора України.

Виходячи із вказаних норм та відповідного Положення, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30.08.2012 № 81, управління статистики, організації та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральної прокуратури України, яке очолювала ОСОБА_1, вважається самостійним структурним підрозділом.

За вимогами п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в ч. З ст. 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених ч. 1 ст. З цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб, звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів

Законом не передбачено заборону звільнення на підставі п. 7-2 ст. 36 КЗпП України після спливу встановленого 10-денного терміну осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в ч. 3 ст. 1 Закону.

Враховуючи наведене, вимога позивача про скасування наказу виконувача обов'язків Генерального прокурора України від 02.03.2016 року №252-ц є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Також, безпідставними є доводи ОСОБА_1 щодо неможливості її звільнення на підставі норм КЗпП України, виходячи з гарантій незалежності прокурорів, закріплених у ст. 16 Закону України «Про прокуратуру».

Норми Закону є спеціальними по відношенню до інших нормативно- правових актів, мають імперативний характер і підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами. Відповідно до норм Закону його дія розповсюджується без обмежень на всіх осіб, які обіймають посади (перебувають на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підставі критеріїв, визначених у статті 3 Закону.

Відповідно до п.7-2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади".

Закон не містить вимоги щодо встановлення будь-яких обставин чи фактів відносно таких осіб для вирішення питання про їх звільнення на підставі пункту 7-2 статті 36 КЗпП України.

Законом не передбачено жодних застережень чи виключень стосовно звільнення осіб, які підпадають під критерії, передбачені ч. 1 ст. З Закону, у тому числі щодо змісту функціональних повноважень зазначених осіб. Тому посилання ОСОБА_1 на те, що при виконанні посадових обов'язків та виходячи з їх змісту, вона не могла здійснювати заходів, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини не може братися до уваги.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо невідповідності Закону України «Про очищення влади» Конституції України, оскільки повноваженнями визнавати закон чи окремі його положення такими, що не відповідають Конституції України, наділений єдиний орган - Конституційний Суд України.

Жодних рішень з приводу Закону України «Про очищення влади» зазначеним органом не приймалось.

Оскільки ОСОБА_1 у зазначений в Законі період сукупно більше одного року обіймала посади, що визначені п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону, наказом в.о. Генерального прокурора України від 02.03.2016 № 252-ц її звільнено зв'язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 5 розділу II Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2014 № 1704/5 підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену ч. 3 або ч. 4 ст. 1 Закону, є надходження до Держателя від органу, який проводив передбачену Законом перевірку, обґрунтованого рішення про скасування результатів перевірки, яке свідчить про відсутність підстав для застосування до особи, яка проходила перевірку, заборон, визначених ст. 1 Закону, відповідне судове рішення, а також випадки, визначені законом.

Враховуючи наведене, вимога позивача про зобов'язання Генеральну прокуратури України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч.3 с.1 Закону України «Про очищення влади» не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда