Справа № 815/3931/16
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3931/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

За участю представників сторін:

Від позивача: представники Товариства з обмеженою відповідальністю Тедіс Україна ОСОБА_1 за довіреністю від 25.05.2016р. №154, ОСОБА_2 за довіреністю від 25.05.2016р. №153.

Від відповідача: представники ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області ОСОБА_4 за довіреністю від 23.09.2016р. №33098/7/10-16/695, ОСОБА_5 за довіреністю від 08.07.2016р. №23297/7/10-16/537.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Тедіс Україна до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.06.2016р. №,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Тедіс Україна звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області від 21.06.2016р. №, посилаючись на відсутність встановлених ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області у ОСОБА_3 перевірки №749/14-04/30622532 від 24.02.2016р., порушень податкового законодавства з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна», оскільки Товариством у повному обсязі дотримано вимоги чинного податкового законодавства України, та правомірно віднесено до податку на прибуток суму доходів, з реалізації тютюнових виробів, у межах відповідних фінансово-господарських правовідносин з контрагентом ПП «Торгівля та Дистрибьюція», що підтверджується наданими до суду та наявними у матеріалах справи первинними документами, котрі відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідач ОСОБА_3 обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 19.08.2016р. вхід.№21818/16), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 21.06.2016р. №, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» занижено податок на прибуток в перевіряємому періоді, що призвело до порушення вимог п.п.14.1.13, 14.1.36, 14.1.56, 14.1.202 п.14.1 ст.14, п.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.п.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137.10 ст.137, п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України. Зокрема, на думку органу доходів і зборів, Товариством позивача фактично не здійснювалася поставка тютюнових виробів на адресу ПП «Торгівля та Дистрибьюція» за договором поставки №55-КЕ/14/КК від 01.08.2014р., тобто була відсутня реальність виконання операцій з контрагентом. Крім того, відносно ПП «Торгівля та Дистрибьюція» до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за попередньо правовою кваліфікацією згідно ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, у період з 03.11.2015р. по 17.02.2016р. на підставі направлень на перевірку, виданих ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, фахівцями органу доходів і зборів, згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

За наслідками вказаної перевірки ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області складено ОСОБА_3 №749/14-04/30622532 від 24.02.2016р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.», у висновках якого наголошено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» занижено податок на прибуток в перевіряємому періоді, що призвело до порушення вимог п.п.14.1.13, 14.1.36, 14.1.56, 14.1.202 п.14.1 ст.14, п.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.п.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137.10 ст.137, п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України.

На підставі складеного ОСОБА_3 перевірки №749/14-04/30622532 від 24.02.2016р. ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області 24.03.2016р. винесено податкове повідомлення-рішення №.

Не погодившись із означеним податковим повідомленням-рішенням від 24.03.2016р. №, ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» звернулось до Головного управління ДФС у Тернопільській області зі скаргою (вихід.№1246/ГО/ДФ від 04.04.2016р.) про його скасування, за результатами розгляду якої Головним управлінням ДФС у Тернопільській області прийнято рішення про результати розгляду скарги №920/10/19-00-10-01-06/5519 від 09.06.2016р., яким скаргу ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області від 24.03.2016р. № в частині застосування штрафної санкції в розмірі 6486052грн., в іншій частині рішення залишено без змін.

Судом встановлено, що згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54, відповідно до абз.2 п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, на підставі акта №749/14-04/30622532 від 24.02.2016р., та рішення про результати розгляду скарги №920/10/19-00-10-01-06/5519 від 09.06.2016р., ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення від 21.06.2016р. №.

Не погодившись із означеним податковим повідомленням-рішенням від 21.06.2016р. №, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (на підставі Наказу від 24.05.2016р. змінено назву з ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» на ТОВ «Тедіс Україна») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання його протиправним, та скасування.

Так, на думку суду, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області від 21.06.2016р. №, винесено органом доходів і зборів неправомірно, безпідставно, та у порушення положень чинного податкового законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 24.05.2016р. відбулася державна реєстрація змін до установчих документів Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» у результаті яких змінено найменування з ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» на ТОВ «Тедіс Україна», про що свідчить наявний у матеріалах справи Статут ТОВ «Тедіс Україна», затверджений загальними зборами учасників ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» (протокол №20/05/16 від 20.05.2016р.).

З матеріалів справи також вбачається, що серед видів діяльності за КВЕД-2010, які здійснює ПП «Торгівля та Дистрибуція», у тому числі, є роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах, про що свідчать наявні у матеріалах справи Відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №11526 від 04.07.2014р., Статут ПП «Торгівля та Дистрибуція», затверджений рішенням власника №1 від 23.06.2014р., Ліцензія на право оптової торгівлі тютюновими виробами серії АЕ №259692, терміном дії з 22.08.2014р. по 22.08.2019р., Ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами серії АЕ №473910 від 21.07.2014р., терміном дії з 25.07.2014р. по 24.07.2015р.

Так, як встановлено судом, 01.08.2014р. між ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» (Продавець) та ПП «Торгівля та Дистрибуція» (Покупець) укладено Договір поставки №55-КЕ/14/КК, відповідно до п.1.1 якого Продавець зобовязується передати тютюнові або інші вироби у власність Покупця відповідно до його замовлення (замовлень), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах, зазначених у цьому договорі.

Згідно зі ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.638 Цивільного Кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду є реальність господарської операції. За відсутності факту придбання товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть відноситися до доходу. Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичне надання послуг, здійснення поставки товарів та їх отримання іншою стороною, а також документи, котрі підтверджують використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку з числа резидентів, у тому числі є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України у розділі «Податок на прибуток підприємств» об'єктом оподаткування, серед іншого, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільчих постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді її виникнення, визнаються витратами такого звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.135.2. ст.135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Статтями 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій, а також зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Так, судом встановлено, що факт отримання контрагентом позивача - ПП «Торгівля та Дистрибуція», визначених умовами вищеокресленого Договору поставки від 01.08.2014р. №55-КЕ/14/КК, тютюнових виробів повністю підтверджено наданими позивачем, наявними у матеріалах справи, та дослідженими судом відповідними первинними документами, а саме: довіреностями, подорожніми листами, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками, податковими накладними, видатковими накладними, останні складені з дотриманням законодавчо передбачених вимог, містять опис господарських операцій, усі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, підписи завірені печатками відповідних підприємств, тобто повністю підтверджують фактичне виконання фінансово-господарських операцій, а відтак у розумінні ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами, що відповідно спростовує висновок відповідача щодо відсутності реального, та фактичного переміщення товару.

Водночас, суд вважає за доцільне зауважити, що доводи податкового органу щодо отримання платником необґрунтованої податкової вигоди, мають ґрунтуватись на сукупності доказів, які б безумовно та беззаперечно підтверджували існування обставин, котрі виключають право платника на віднесення до податку на прибуток відповідних доходів Товариства.

Натомість, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, в межах розгляду даної адміністративної справи, не доведено належними та допустимими доказами існування таких обставин, як власне не доведено і здійснення ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна», та його контрагентом узгоджених дій, спрямованих на створення штучних умов для отримання незаконної податкової вигоди, а також не надано жодного доказу на підтвердження того, що зміст укладеного між ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна», та його контрагентом ПП «Торгівля та Дистрибуція» правочину, не відповідає дійсним намірам сторін, і що такі наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за наслідками відповідних фінансово-господарських операцій.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, та на підставі наданих позивачем, та досліджених судом первинних документів (складених при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом - ПП «Торгівля та Дистрибуція»), судом встановлено, що вищеокреслені фінансово-господарські операції мали реальний характер, були опосередковані дійсним рухом активів, адже судом з'ясовано зміст кожної операції та її підтвердження необхідними документами первинного бухгалтерського, та податкового обліку, а саме: довіреностями, подорожніми листами, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками, податковими накладними, видатковими накладними.

До того ж, суд вважає за доцільне наголосити, що у висновках ОСОБА_3 ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області №749/14-04/30622532 від 24.02.2016р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.», органом доходів і зборів жодним чином не поставлено під сумнів, зокрема, достовірність даних, котрі містять надані позивачем, та наявні у матеріалах справи первинні бухгалтерські документи, як і не встановлено невідповідність їх вимогам законодавства.

Крім того, судом зясовано, що з метою забезпечення належного виконання умов Договору постачання №55-КЕ/14/КК від 01.08.2014року, між ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (Іпотекодавці), котрі є майновими поручителями ПП «Торгівля та Дистрибьюція» (Боржник), були укладені Іпотечні договори від 26.08.2014р.№1027, 18.09.2014р. №1342, №1338, від 02.09.2014р. №2151, від 04.09.2014р. №785, від 24.09.2014р. №1381, відповідно до яких Іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобовязання Боржником, що випливає з Договору поставки, передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується документами, що вказані у п.1.3 цього Договору.

Також, під час судового розгляду справи по суті судом в якості свідків допитано ОСОБА_10 (у період з 23.06.2014р. по 27.08.2015р. обіймала посаду директора ПП «Торгівля та Дистрибьюція»), ОСОБА_11 (у період з вересня 2014р. по середину серпня 2015р. працював на посаді комірника магазину №9, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Миропільська,4, у якому здійснює свою господарську діяльність ПП «Торгівля та Дистрибуція»), ОСОБА_12 (керівник Київського регіонального структурного підрозділу ТОВ «Тедіс Україна»), ОСОБА_13 (менеджер із збуту відділу по роботі з ключовими клієнтами ТОВ «Тедіс Україна»), котрі повністю підтвердили фактичне постачання ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» на користь ПП «Торгівля та Дистрибьюція» тютюнових виробів, конкретизувавши умови, підстави, та порядок їх поставки.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що висновок перевіряючих відносно того, що отримані ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» від ПП «Торгівля та Дистрибьюція» грошові кошти, необхідно розглядати як безповоротну фінансову допомогу є безпідставними та необґрунтованими, адже з наявних у матеріалах справи документів чітко вбачається, що вказані грошові кошти є оплатою, здійсненою контрагентом позивача за поставку тютюнових виробів згідно Договору поставки №55-КЕ/14/КК від 01.08.2014року.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання ОСОБА_3 ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, викладені в ОСОБА_3 перевірки №749/14-04/30622532 від 24.02.2016р., на те, що допитаний працівниками ОУ ДФС у Тернопільській області комірник магазину №9, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Миропільська,4 (ПП «Торгівля та Дистрибуція»), ОСОБА_11 повідомив, що тютюнових виробів він не отримував, та відповідно не відвантажував, а від ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» ТМЦ не постачалися, оскільки відповідно до наявної у матеріалах справи заяви від 05.02.2016р. №355, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14, ОСОБА_11 зазначив, що в період його роботи комірником ПП «Торгівля та Дистрибьюція» з вересня 2014р. по середину серпня 2015р. на складі за адресою м.Київ, вул.Миропільеька,буд.4, магазин № 9, склад регулярно отримував продукцію - сигарети - від єдиного постачальника ТОВ «Мегаполіс-Україна» та відвантажував їх клієнтам, що відображалось у відповідних товаросупровідних документах. Складська діяльність велась на підставі відповідного Договору оренди, Ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами, серія АЕ №259692, виданої ПП «Торгівля та Дистрибьюція» 22 серпня 2014року, та Довідки про внесення адреси складу до Єдиного державного реєстру місць зберігання оптових партій тютюнових виробів серія АП №226265 від 01.09.2014р. реєстраційний №1. Також, в означеній заяві зазначено, що на момент опитування ОСОБА_11 (грудень 2015року) оперативними співробітниками ДФСУ у Тернопільській обл., за останньою інформацією, якою він володів - на складі за адресою м.Київ, вул.Миропільська,буд.4, магазин №9 сигарети (та інші тютюнові вироби) не зберігались, залишалось тільки безхозне майно, а саме: б/в стелажі, холодильники та шини.

Не заслуговують також на увагу суду посилання ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, викладені в ОСОБА_3 перевірки №749/14-04/30622532 від 24.02.2016р., на свідчення допитаного працівниками ОУ ДФС у Тернопільській області землевпорядника Гостомельської селищної ради ОСОБА_15, котра повідомила, що за адресою: Київська область. С.Гостомель, вул.Кірова,3Є, знаходиться автобусна зупинка з вбудованим магазином «Продукти», який належить ФОП ОСОБА_8, а за вказаною адресою складських приміщень ніколи не було, оскільки відповідно до наявних у матеріалах справи Довідок про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру серії АП №226265, серії АП №226270, серії АП №226267, місцями зберігання ПП «Торгівля та Дистрибуція» оптових партій тютюнових виробів є: м.Київ, вул.Миропільська,4, магазин №9, м.Київ, вул.Бориспільська,7, Київська область, м.Ірпінь, смт.Гостомель, вул.Кірова,3-Є.

Відповідно до п.п.1.1., 2.1., 2.2. Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання, затвердженого Наказом ДПА України від 28.05.2002р. №251, єдиний державний реєстр місць зберігання - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників. Для внесення місць зберігання тютюнових виробів до Єдиного реєстру суб'єкти підприємницької діяльності подають заяву. До заяви додаються, зокрема, документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Таким чином, факт видачі ДФС України ПП «Торгівля та Дистрибьюція» Довідки про внесення місця зберігання тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру за адресою: Київська обл., смт.Гостомель, вул.Кірова, 3-Є, є безумовним доказом того, що зазначені приміщення дійсно використовуються Підприємством для зберігання тютюнових виробів у законний спосіб та підтверджує намір ПП «Торгівля та Дистрибьюція» здійснювати діяльність з реалізації тютюнових виробів.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_8 є майновим поручителем ПП «Торгівля та Дистрибьюція», а приміщення, розташоване за адресою: Київська обл., смт.Гостомель, вул.Кірова, 3-Є, є предметом Договору іпотеки від 04.09.2014р., укладеного між ТОВ «Торгова Компанія «Мегаполіс-Україна» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_8 з метою забезпечення належного виконання ПП «Торгівля та Дистрибьюція» своїх зобов'язань згідно Договору постачання №55-КЕ/14/КК від 01.08.2014р.

Судом також не приймаються до уваги, та відхиляються посилання органу доходів і зборів щодо внесення відносно ПП «Торгівля та Дистрибьюція» до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей щодо вчинення кримінального правопорушення за попередньо правовою кваліфікацією згідно ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), оскільки податковим органом не наведено жодного судового рішення з приводу визнання фіктивності підприємницької діяльності вказаного Підприємства, вироків суду відносно його посадових осіб, або за фактом скоєння злочину за ознаками ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України.

Не заслуговують на увагу, в межах розгляду даної справи, також ОСОБА_3 податкового органу від 22.02.2016р. №104/26-15-14-04-03, та від 22.02.2016р. №105/26-15-14-04-03 щодо неможливості вручення копії наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки у звязку з відсутністю ПП «Торгівля та Дистрибьюція» за податковою адресою, оскільки означені докази не можуть апріорі свідчити про невиконання контрагентом позивача договірних зобовязань, та на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими субєктами господарювання договори з метою забезпечення власної господарської діяльності.

В даному випадку неможливість вручення ПП «Торгівля та Дистрибьюція» копії наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки не є достатньою підставою для визнання недійсними юридично значимих дій, котрі відбулися в межах виконання умов Договору постачання №55-КЕ/14/КК від 01.08.2014р., укладеного між ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна» та ПП «Торгівля та Дистрибьюція», з моменту їх державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру, а також не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку щодо безпідставності, та неправомірності донарахування ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області Товариству з обмеженою відповідальністю «Тедіс України» спірної суми податку на прибуток, а відтак наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс України», та скасування податкового повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області від 21.06.2016р. №.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов, та викладені повноважними представниками в ході судового розгляду справи по суті.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Натомість, ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області не надано суду жодних належних доказів на підтвердження та обґрунтування правомірності винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 21.06.2016р. №.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Тедіс Україна правомірні, документально підтверджені та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тедіс Україна, відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Тедіс Україна до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.06.2016р. №, задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області від 21.06.2016р. №.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тедіс Україна (65044, м.Одеса, просп.Шевченка,4-А, ) судовий збір у сумі 486453(чотириста вісімдесят шість тисяч чотириста пятдесят три)грн. 90коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано судом « 10» жовтня 2016року.

Суддя Харченко Ю.В.

.