Справа № 816/838/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/838/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2016 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 квітня 2016 року № 609-000 та № 609-001.

В обґрунтування позовних вимог позивач зауважив, що під час розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку у 2014-2015 роках відповідач протиправно посилався на розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 19.01.1998 № 19 "Про грошову оцінку земель", оскільки вказаним розпорядженням визначалась нормативна грошова оцінка земель в межах населених пунктів, в той час як орендована позивачем земельна ділянка розміром 47 га знаходиться поза межами населеного пункту.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. У письмових запереченнях відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не сплачено орендної плати за землю у 2014 та 2015 роках у розмірі, встановленому підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України. Так, відповідач зауважив, що Законом України "Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності 01.04.2014, внесено зміни до статті 288 ПК України, а саме: визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. До того ж, за твердженням відповідача, відповідно до положень статті 271 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок застосовується з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного у відповідності до положень ПК України, зокрема, статті 289. Відповідач у додаткових поясненнях зазначив, що для обчислення орендної плати за використання земель запасу, грошова оцінка яких не проведена, використовувались показники грошової оцінки сільськогосподарських угідь Полтавської області по природній родючості, затверджені розпорядженням голови Полтавської ОДА від 19.01.1998 № 19. Також, під час обрахунку розміру орендної плати земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача, податковим органом використовувався коефіцієнт індексації для ріллі - 1,756, затверджений Постановою КМУ № 1185 від 31.10.2011. З додаткових пояснень відповідача вбачається /а. с. 65/, що за 2014 рік вартість 1 га ріллі становить 685,60 грн, а за 2015 рік - 856,31 грн. В той же час, як зауважив відповідач, у 2014 році розмір орендної плати громадянина ОСОБА_1 за користування спірною земельною ділянкою, відповідно до договору оренди зі змінами, склав 90 грн за 1 га ріллі, а у 2015 році - 123,57 грн, що є меншим ніж 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. З огляду на викладене в запереченнях на позов відповідач зазначив, що податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі, в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 09.10.2002 між Зіньківською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області загальною площею 47 га (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункти 1, 2.1 Договору). Орендна плата встановлена в розмірі 35 грн за 1 га ріллі, орендна плата за 2002 рік складає 959 грн 58 коп. (пункт 2.3 Договору).

Додатковою угодою від 22.12.2009 року внесено зміни до договору оренди від 09.10.2002, а саме: орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 90 грн за 1 га ріллі земель запасу.

Угодою від 14.10.2014 про внесення змін до договору оренди землі від 09.10.2002 внесено зміни до пункту 2.3, викладено частину другу зазначеного пункту у такій редакції: "Орендна плата встановлена в розмірі за 1 га ріллі 123,57 грн, що складає три відсотки грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення по Зіньківському району Полтавської області <…>".

Гадяцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.04.2016 № 609-0000, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб 18010900" у розмірі 20 994,90 грн.

Відповідно до додаткових пояснень відповідача /а.с.65/ сума податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб, визначена податковим повідомленням-рішенням від 13.04.2016 № 609-0000 у розмірі 20994,90 грн обрахована наступним чином:

(4067 грн (середня нормативна грошова оцінка ріллі по Полтавській області, затверджена розпорядженням голови Полтавської ОДА від 19.01.1998 № 19) * 3,2 (добуток коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 6-28-0.22-201/2-16 від 11.01.2016) * 1,756 (коефіцієнт індексації для ріллі, затверджений Постановою КМУ № 1185 від 31.10.2011 року)) = 22852,29 грн (нормативна грошова оцінка ріллі станом на 01.01.2014 по Полтавській області) * 3% (відповідно до п. 288.5.1 статті 288 ПК України) = 685,60 грн (вартість 1 га ріллі станом на 01.04.2014). За твердженням відповідача, у зв'язку з набранням чинності 01.04.2014 Законом України "Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким внесено зміни до ст. 288 ПК України в частині визначення мінімального розміру орендної плати (не менше 3% від нормативною грошової оцінки землі) позивач повинен був сплати орендну плату за новими ставками за 9 місяців 2014 року.

Також, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.04.2016 № 609-0001, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб 18010900" у розмірі 34438,77 грн.

Відповідно до додаткових пояснень відповідача /а.с.65/ сума податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб, визначена податковим повідомленням-рішенням від 13.04.2016 № 609-0000 у розмірі 20994,90 грн обрахована наступним чином:

22852,29 грн (нормативна грошова оцінка ріллі станом на 01.01.2014 по Полтавській області) * 1,249 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі за 2014 рік, згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 6-28-0.22-201/2-16 від 11.01.2016) = 28543,76 грн (нормативна грошова оцінка ріллі станом на 01.01.2015 по Полтавській області) * 3% (відповідно до п. 288.5.1 статті 288 ПК України) = 856,31 грн (вартість 1 га ріллі станом на 01.01.2015).

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон N 161-XIV) убачається, що користування землею в Україні є платним.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (надалі також - ПК).

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року N 21-274а14.

Також слід зазначити, що базою оподаткування відповідно до статті 271 ПК є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII ПК та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки не проводилась.

Так, пунктом 277.1 статті 277 ПК України визначено, що ставка земельного податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Так, податковий орган в письмових запереченнях зауважив, що при обчисленні спірного розміру земельного податку використовувалось розпорядження Голови обласної державної адміністрації Полтавської області від 19.01.1998 № 19, яким затверджено грошову оцінку сільськогосподарських угідь Полтавської області по природній родючості, та визначено розмір нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Полтавській області у розмірі 4067 грн за 1 га площі земельної ділянки /а. с. 66/.

Позивач у письмових запереченнях проти доводів та міркувань представника відповідача /а. с. 71-72/ зазначив, що посилання відповідача на розпорядження № 19 від 19.01.1998 є не коректним, оскільки спірна земельна ділянка площею 47 га знаходиться за межами населеного пункту, а встановлена розпорядженням грошова оцінка може бути застосована виключно щодо земель населених пунктів та земель несільськогосподарського призначення.

Суд вважає наведені доводи позивача необґрунтованими за огляду на те, що розпорядження Голови обласної державної адміністрації Полтавської області № 19 від 19.01.1998 встановлено грошову оцінку сільськогосподарських угідь Полтавської області по природній родючості (пункт 1 розпорядження), а пунктом 2 розпорядження визначено, що грошову оцінку земель, затверджену пунктом 1 розпорядження, використовувати в подальшому для земельно-оціночних робіт в межах населених пунктів та земель несільськогосподарського призначення.

Отже, податковий орган при визначенні розміру земельного податку з земельної ділянки площею 47 га, розташованої на території Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, правомірно використовував розпорядження Голови обласної державної адміністрації Полтавської області № 19 від 19.01.1998.

До того ж, як вбачається з угоди від 14.10.2014 про внесення змін до договору оренди землі від 09.10.2002 внесено зміни до пункту 2.3, викладено частину другу зазначеного пункту у такій редакції: "Орендна плата встановлена в розмірі за 1 га ріллі 123,57 грн, що складає три відсотки грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення по Зіньківському району Полтавської області (вартість 1 га ріллі становить 4118,80 грн, згідно розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 19.01.1998 № 19 "Про грошову оцінку земель" затверджена грошова оцінка сільськогосподарських угідь Полтавської області по природній родючості, розробленої ДП "Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", з рекомендацією в подальшому її використання в проведення земельно-оціночних робіт у межах населених пунктів та земель сільськогосподарського призначення" <…>".

Вказана угода підписана позивачем /а. с. 23/, до суду не було надано доказів визнання вказаної угоди недійсною, що, на думку суду, свідчить про те, що позивачем під час сплати орендної плати за землю за спірний період для обрахунку її розміру використовувалось саме розпорядження № 19 від 19.01.1998. Іншого позивачем доведено не було.

Позивач в позовній заяві посилався на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.03.2015 у справі № 530/110/16-ц, яке набрало законної сили 18.04.2016 /а. с. 90-93/, і яким, на думку позивача, встановлено відсутність у ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати за земельну ділянку площею 47 га відповідно до договору оренди від 09.10.2002 за 2014-2015 роки. Наведені обставини, за твердженням позивача, свідчать про протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Так, Зіньківським районним судом Полтавської області у рішенні від 28.03.2015 у справі № 530/110/16-ц було встановлено, що ОСОБА_1 згідно договору оренди від 09.10.2002 заборгованості на час розгляду справи в сумі перед Зіньківською районною державною адміністрацією Полтавської області та державою не мав.

Надаючи оцінку доводам позивача суд зазначає таке.

Відповідно до п. 289.2 ст. 289 ПКУ, грошова оцінка земельної ділянки щороку станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, який розраховується за формою, вказаною у цій нормі.

Згідно з п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель сільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = [І - 10] : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 110 відсотків, такий індекс застосовується із значенням ПО. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Суд вважає за необхідне зазначити, що законодавчо встановлений коефіцієнт індексації грошової оцінки землі тягне за собою автоматичну зміну розміру орендної плати. При цьому, визначена нормативно-грошова оцінка землі не змінюється, а лише індексується на відповідний коефіцієнт, що, у свою чергу, не є підставою для внесення змін до договору оренди.

За таких обставин, розмір орендної плати, визначений договором оренди від 09.10.2002 та угодами про внесення змін від 22.12.2009 та від 14.10.2014, в будь-якому випадку повинен був бути проіндексований згідно правил ст. 289 Податкового кодексу України.

До того ж, суд вважає за необхідне зауважити, що згідно частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В той же час, рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.03.2015 у справі № 530/110/16-ц не досліджувалось питання сплати позивачем орендної плати за спірний період з врахуванням вимог ст. 289 Податкового кодексу України.

Позивач в позовній заяві та письмових поясненнях зауважував, що у податкового органу відсутні повноваження самостійно визначати суми податкового зобов'язання зі сплати орендної плати за землю.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на норми пункту 286.5 статті 286 ПК України, згідно яких нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 41.1. статті 41 ПК, Контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Згідно додаткових пояснень відповідача /а.с. 65/ при обчисленні нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за спірний період використовувались добуток коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за: 1996 рік 1,703, 1997 рік 1,059, 1998 рік 1,006, 1999 рік 1,127, 2000 рік 1,182, 2001 рік 1,02, 2005 рік 1,035, 2007 рік 1,028, 2008 рік 1,152, 2009 рік 1,059, 2010 рік 1,0, 2011 рік 1,0, 2012 рік 1,0, 2013 рік 1,0, згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 6-28-0.22-201/2-16 від 11.01.2016, а також коефіцієнт індексації для ріллі, затверджений Постановою КМУ № 1185 від 31.10.2011 року.

В той же час, стосовно правомірності застосування при обчисленні нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за спірний період добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за: 1996 рік 1,703, 1997 рік 1,059, 1998 рік 1,006, 1999 рік 1,127, 2000 рік 1,182, 2001 рік 1,02, 2005 рік 1,035, 2007 рік 1,028, 2008 рік 1,152, 2009 рік 1,059, 2010 рік 1,0, 2011 рік 1,0, 2012 рік 1,0, 2013 рік 1,0, згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 6-28-0.22-201/2-16 від 11.01.2016, суд зазначає таке.

Як зазначалось судом згідно з п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Судом неодноразово зазначалось та не заперечувалось відповідачем, що розмір нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки встановлено згідно розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 19.01.1998 № 19 "Про грошову оцінку земель", тобто датою проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 47 га, розташованої на території Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, є 19.01.1998. За таких обставин, суд вважає необґрунтованим застосування податковим органом під час визначення коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі за спірний період коефіцієнту за 1996 рік у розмірі 1,703 та 1997 рік у розмірі 1,059, оскільки вказані коефіцієнти передували даті проведення нормативної грошової оцінки.

В свою чергу, у відповідності до вимог п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі застосовується кумулятивно за 2014 рік та являє собою добуток коефіцієнтів за: 1998 рік 1,006, 1999 рік 1,127, 2000 рік 1,182, 2001 рік 1,02, 2005 рік 1,035, 2007 рік 1,028, 2008 рік 1,152, 2009 рік 1,059, 2010 рік 1,0, 2011 рік 1,0, 2012 рік 1,0, 2013 рік 1,0, усього у розмірі 1,774, а не 3,2, як було визначено податковим органом.

Крім того, з приводу застосування відповідачем коефіцієнту індексації для ріллі у розмірі 1,756, затвердженим Постановою КМУ № 1185 від 31.10.2011 року, при обчисленні нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за спірний період, суд зазначає таке.

31.10.2011 р. постановою Кабінету Міністрів України N 1185 "Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів", яка набрала чинності з 01.01.2012 р., доповнено пункт 5 Методики абзацом наступного змісту: Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 01.07.1995 року (з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756. Також доповнено Методику пунктом 191 такого змісту: 191. Показники нормативної грошової оцінки гектара ріллі окремої земельної ділянки, проведеної станом на 01.07.1995 р., застосовуються із коефіцієнтом, що визначений абзацом другим пункту 5 цієї Методики.

З системного аналізу зазначених вище положень постанови Кабінету Міністрів України N 1185 вбачається, що застосування коефіцієнту 1,756 до визначення вартості нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки законодавцем поставлено у залежність від дати її проведення, а саме - виключно тієї нормативної оцінки, яка була здійснена до 01.07.1995 р.

Натомість, матеріали справи не містять документів, які б свідчили про затвердження нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки площею 47 га, орендованою позивачем, як і не містять документів, що підтверджували б факт її здійснення станом на 01.07.95 р. Зазначене підтверджується також наявним у матеріалах справи листом Відділу Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області від 13.05.2016 за N 210/86-16 зі змісту якого вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 47 га, орендованої позивачем, не проводилась.

За таких обставин, відповідачем протиправно застосовано коефіцієнт індексації для ріллі у розмірі 1,756, затверджений Постановою КМУ № 1185 від 31.10.2011 року, при обчисленні нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за спірний період.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що податковий орган при визначенні позивачу суми податкового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2014-2015 роки спірними податковими повідомленнями-рішеннями діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.

В той же час, згідно пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Оскільки компетенція щодо нарахування фізичним особам сум податку з орендної плати за землю відноситься до компетенції податкового органу у відповідності до вимог пункту 286.5 статті 286 ПК України, то суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо нарахування сум вказаного податку, які законодавством віднесені до компетенції саме відповідача.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами, встановленими статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За викладених обставин, з урахуванням не доведення контролюючим органом правомірності донарахування позивачеві зобов'язань за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2014 рік у розмірі 20994,90 грн та за 2015 рік у розмірі 34438,77 грн, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.04.2016 № 609-0000 та № 609-0001.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 38741382) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок, сплачені згідно квитанції №2Р13136 від 13.06.2016 та у розмірі 554 (п'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 35 (тридцять п'ять) копійок, сплачені згідно квитанції № 2Р31103 від 31.05.2016.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський