Справа № 807/3657/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Київ К/800/12340/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Єрьоміна А.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання неправомірним та скасування рішення, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі Закарпатської області (правонаступником якого є Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області; далі - Управління ПФУ) про визнання неправомірним та скасування рішення від 6 грудня 2012 року № 994-Ф.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що заборгованість по сплаті єдиного внеску за період з 21 лютого 2011 року по 20 вересня 2012 року дійсно погашала несвоєчасно, але у такому разі рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені відповідач мав би приймати за фактом погашення заборгованості, тобто по факту сплати страхувальником боргу за кожен базовий звітний період окремо. Натомість відповідач прийняв тільки одне рішення від 6 грудня 2012 року № 994-Ф про застосування штрафних санкцій за весь період, протягом якого страхові внески сплачувалися з порушенням строку, що на думку позивача є неправомірним.

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 4 лютого 2014 року адміністративний позов задовольнив повністю.

Визнав неправомірним та скасував рішення Управління ПФУ № 994-Ф від 6 грудня 2012 року.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 12 квітня 2016 року скасував постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2014 року та прийняв нову, якою у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовив.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_1, посилаючись на порушення апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення.

Управління ПФУ у своїх запереченнях зазначає про необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Як встановлено у справі, ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт господарювання 28 січня 2000 року і в розумінні статті 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

6 грудня 2012 року Управління ПФУ прийняло рішення № 994-Ф про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, у відповідності до якого щодо ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 1574,36 грн. та нараховано пеню у розмірі 1121,83 грн. Зазначене рішення було прийнято у зв'язку з несвоєчасною сплатою позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 21 лютого 2011 року по 20 вересня 2012 року за ставками: 3,3%, 33,2%, 2% та 36,76% за січень-грудень 2011 року та січень-серпень 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені відповідач повинен був приймати після фактичної сплати страхувальником боргу за кожен базовий звітний період окремо, а не одне рішення щодо всіх випадків несвоєчасної сплати заборгованості протягом вказаного вище періоду. За встановлених обставин прийняття оскарженого рішення вплинуло на право позивача щодо своєчасного оскарження, визнання та погашення боргу за кожний базовий звітний період.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції, зазначив, що позивач не сплачувала недоїмки з єдиного внеску окремо за кожний період. Оскаржене рішення було прийнято після повного погашення позивачем заборгованості з єдиного внеску, що цілком узгоджується з вимогами Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-5 (чинної станом на дату виникнення спірних правовідносин; далі - Інструкція №21-5).

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки суду апеляційної інстанції обґрунтованими і такими, що зроблено на підставі правильно застосованих норм матеріального права з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Одним із обов'язків платника єдиного внеску, відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI, є своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частинами восьмою, одинадцятою статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно з частиною десятою статті 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

За змістом пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум;

Відповідно до частин 13, 14 статті 25 Закону № 2464-VI нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа територіального органу Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Згідно з пунктом 7.2.2. Інструкції № 21-5 розрахунок фінансової санкції здійснюється на підставі даних карток особових рахунків платників. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний базовий звітний період незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

Як встановлено частиною шостою статті 25 Закону № 2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

У справі встановлено, що протягом травня 2011 року - вересня 2012 року позивач сплачувала єдиний внесок за кожен базовий період з січня 2011 року по серпень 2012 року, однак несвоєчасно. Відтак щоразу, коли позивач не сплачувала єдиного внеску за звітний період протягом двадцятиденного строку, у неї виникала недоїмка за цей період, яка погашалась за рахунок наступних поточних платежів, які надходили від позивача як сплата єдиного внеску. Це, своєю чергою, зумовлювало те, що у позивача знову виникала недоїмка, але вже за інший звітний період, яка знову ж таки погашалась за рахунок кожної наступної сплати єдиного внеску.

Суди попередніх інстанцій встановили, що в повному обсязі заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску за період січень 2011 року - серпень 2012 року погашено лише 20 вересня 2012 року, після чого відповідач і прийняв рішення № 994-Ф від 6 грудня 2012 року про накладення штрафу і нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

За встановлених обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність оскарженого рішення, оскільки таке прийнято у зв'язку з неналежним виконанням платником єдиного внеску свого обов'язку щодо його своєчасної і повної сплати.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року у цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді А.В. Єрьомін

О.В. Калашнікова