Справа № 804/5886/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Київ К/800/12385/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Калашнікової О.В., Кравцова О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будком-Форт» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень і карток відмови, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Дніпропетровської митниці ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року товариства з обмеженою відповідальністю «Будком-Форт» (далі - ТОВ «Будком-Форт») звернулося до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування:

рішення про коригування митної вартості товару № 110100000/2014/200204/1 від 27 жовтня 2014 року (далі - рішення від 27 жовтня 2014 року) та картки відмови у прийнятті митної декларації № 110100000/2014/00497 від 27 жовтня 2014 року (далі - картка відмови від 27 жовтня 2014 року);

рішення про коригування митної вартості товару № 110100000/2014/200215/1 від 6 листопада 2014 року (далі - рішення від 6 листопада 2014 року) та картки відмови у прийнятті митної декларації № 110100000/2014/00539 від 6 листопада 2014 року (далі - картка відмови від 6 листопада 2014 року);

На обґрунтування позовних вимог зазначило про те, що під час митного оформлення імпортованого товару надав відповідачу усі необхідні документи відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України на підтвердження заявленої митної вартості. Доводи, якими Митниця обґрунтовує неможливість застосування першого методу визначення митної вартості, на думку позивача, є непереконливими і не спростовують правомірності застосування декларантом основного методу визначення митної вартості.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 25 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року, позов ТОВ «Будком-Форт» задовольнив повністю.

Визнав протиправними та скасував рішення Митниці про коригування митної вартості товару від 27 жовтня 2014 року та від 6 листопада 2014 року.

Визнав протиправними та скасував картки відмови від 27 жовтня 2014 року та від 6 листопада 2014 року.

Стягнув з Державного бюджету України на користь ТОВ «Будком-Форт» судовий збір в сумі 328,86 грн.

У своїй касаційній скарзі Митниця, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

ТОВ «Будком-Форт» у своїх запереченнях зазначає про необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між ТОВ «Буком-Форт» (за контрактом - Покупець) та компанією ELGINSAN NARENCIYE DEPOLAMA GIDA PLASTIK AMBALAJ URUNLERI LOJISTIK SERVISLERI SANAYI VE TICARET. LIMITED SIRKETI, Туреччина (за контрактом - Продавець) укладено контракт № 2817-EL/BF від 12 вересня 2014 року про постачання продукції, відповідно до якого Продавець зобов'язується поставити Покупцю товар, найменування, ціна та кількість якого зазначаються у специфікаціях, що підписуються на кожну окрему поставку, та є невід'ємною частиною контракту.

Відповідно до пункту 4.2 цього контракту Продавець надає покупцю наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс); сертифікат походження товару; сертифікат якості; декларації виробника; пакувальний лист; фітосанітарний сертифікат; копію митної декларації країни-відправника; коносамент; специфікацію.

У специфікації № 1 від 13 жовтня 2014 року до контракту № 2817-EL/BF від 12 вересня 2014 року сторони погодили поставку грейпфрутів обсягом 20400 кг за ціною 0,82 доларів США/кг на загальну суму 16728,00 доларів США. Умовою поставки зазначено СРТ Дніпропетровськ, оплата - протягом 14 днів після митного оформлення в Україні.

Для митного оформлення товару, ввезеного на умовах зовнішньоекономічного контакту від 12 вересня 2014 року та специфікації № 1 до нього декларант позивача надав Митниці: митну декларацію № 110100000/2014/228934 від 20 жовтня 2014 року; зовнішньоекономічний договір від 12 вересня 2014 року № 2817-EL/BF; специфікацію № 1 до контракту; договір комісії № 1209/7; інвойс від 13 жовтня 2014 року №56134; прайс-лист від 13 жовтня 2014 року; сертифікат походження товару; сертифікат якості; автотранспортну накладну СМR; експертний висновок Дніпропетровської ТПП Г0-4805 від 20 жовтня 2014 року; додатковий аркуш А до декларації.

Відповідно до митної декларації № 110100000/2014/228934 від 20 жовтня 2014 року митну вартість ввезеного товару позивач визначив за ціною договору (контракту) і задекларував на рівні 0,82 доларів США/кг.

Після опрацювання наданих до митного оформлення документів Митниця на підставі частини третьої статті 53 Митного кодексу України надіслала декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання у десятиденний термін додаткових документів, а саме: за наявності - інші платіжні документи та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, що стосуються виконання контракту; виписку з бухгалтерської документації.

У відповідь позивач листом від 27 жовтня 2014 року повідомив Митницю про те, що не має можливості надати витребувані документи у встановлений строк.

Відтак, 27 жовтня 2014 року Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості, відповідно до якого митну вартість товару визначено за другорядним методом (вартість подібних товарів) на суму 20808,00 доларів США (1,02 доларів США/кг).

З покликанням на положення статті 54 Митного кодексу України Митниця в своєму рішенні від 27 жовтня 2014 року зазначила про те, що подані декларантом документи не містять усіх відомостей, які підтверджують числові значення митної вартості, та містять розбіжності, а саме: прайс-лист від 13 жовтня 2014 року містить інформацію виключно щодо позицій інвойсу від 13 жовтня 2014 року № 56086 і має суб'єктивний характер; у товарно-супровідних документах (пакувальний лист, сертифікат якості, CMR) не вказано сорту грейпфрута, що впливає на формування ціни продукту як для кінцевого споживача, так і безпосередньо при визначені рівня заявленої митної вартості товару, хоч у митній декларації країни відправлення зазначено, що сорт грейпфруту -Starruby; у висновку ТПП № 4805 від 20 жовтня 2014 року є перелік документів, які подавались для винесення рішення щодо ринкової вартості товару, і в ньому специфікацію № 1 до зовнішньоекономічного контракту вказано без дати її складення; у специфікації № 1 від 13 жовтня 2014 року ціну вказано у валюті «євро», а в комерційному інвойсі - у «доларах США».

Крім того, з посиланням на положення пункту 3 статті 337 Митного кодексу України відповідач зазначив про те, що наявна у нього інформація щодо митної вартості подібних (аналогічних) товарів зумовила виникнення сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості оцінюваного товару.

З урахуванням наведених мотивів митну вартість оцінюваного товару визначено на підставі раніше визнаної митної вартості ідентичного товару (стаття 59 Митного кодексу України) згідно з митною декларацією № 100250005/2014/125883 від 20 жовтня 2014 року.

У зв'язку з прийняттям рішення від 27 жовтня 2014 року Митниця видала також картку відмови від 27 жовтня 2014 року, якою серед іншого повідомила декларанта про умови, за яких товар може бути випущено у вільний обіг.

Позивач сплатив митні платежі та надав фінансові гарантії сплати різниці між сумами митних платежів, обчислених відповідно до митної вартості товару, визначеною декларантом, та сумами митних платежів, обчислених відповідачем, але разом з тим в межах строку гарантійних зобов'язань надіслав відповідачу додаткові документи з метою підтвердження задекларованої митної вартості. Зокрема листом від 24 грудня 2014 року № 24-12/3 позивач надав: копії листа виробника товару від 14 жовтня 2014 року; бухгалтерські платіжних документів (заяву про купівлю валюти від 30 жовтня 2014 року № 9, swift від 3 листопада 2014 року, платіжне доручення від 30 жовтня 2014 року № 9); звіти комісіонера, специфікацію № 1 від 13 жовтня 2014 року.

За результатами розгляду додатково наданих декларантом документів Митниця відмовила у скасуванні рішення про коригування митної вартості від 27 жовтня 2014 року.

У специфікації № 2 від 21 жовтня 2014 року до контракту 2817-EL/BF від 12 вересня 2014 року сторони обумовили поставку грейпфрутів обсягом 19200 кг за ціною 0,78 доларів США/кг на загальну суму 14976,00 доларів США. Поставка товару мала відбутися на умовах СРТ - Дніпропетровськ зі 100% оплатою вартості поставленого товару протягом 14 днів після його митного оформлення в Україні.

Для митного оформлення товару, ввезеного на митну територію України на умовах зовнішньоекономічного контакту № 2817-EL/BF від 12 вересня 2014 року та специфікації № 2 до нього, декларант позивача надав: митну декларацію № 110100000/2014/230737 від 5 листопада 2014 року; зовнішньоекономічний договір від № 2817-EL/BF від 12 вересня 2014 року; специфікацію № 2 від 21 жовтня 2014 року до контракту № 2817-EL/BF від 12 вересня 2014 року; договір комісії від 12 вересня 2014 року №1209/7; інвойс від 21 жовтня 2014 року № 56134; прайс-лист від 21 жовтня 2014 року; сертифікат походження товару; сертифікат якості, експертний висновок Дніпропетровської ТПП Г0-5021/3 від 3 листопада 2014 року.

Митну вартість ввезеного товару позивач визначив за ціною договору (контракту) на рівні 0,78 доларів США/кг.

Під час митного оформлення Митниця на підставі частини третьої статті 53 Митного кодексу України повідомила декларанта про необхідність надання у десятиденний термін додаткових документів, а саме: каталогів, специфікацій, прейскурантів безпосереднього виробника товару, а також рахунок ціни (калькуляцію).

Листом від 6 листопада 2014 року позивач повідомив Митницю про неможливість надання витребуваних документів у встановлений строк.

Відтак, 6 листопада 2014 року Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товару, відповідно до якого митну вартість визначено за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (стаття 60 Митного кодексу України) на суму 19584,00 доларів США (1,02 доларів США/кг), що ґрунтується на раніше визнаній митній вартості відповідно до митної декларації № 500040605/2014/924 від 5 листопада 2014 року.

У рішенні про коригування митної вартості товару від 6 листопада 2014 року Митниця зазначила про те, що відповідно до інформації в мережі Інтернет відправник товару - турецька компанія ELGIN SAN NARENCIYE DEPOLAMA GIDA PLASTIK AMBALAJ URUNLERI LOJISTIK SERVISLERI SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI, займається пакуванням, логістикою, транспортуванням різних товарів, тобто збір та вирощування грейпфрутів не належить до видів її діяльності. З цих мотивів відповідач відмовився у розмитненні товару, вартість якого визначено за ціною договору (контракту), і на підставі частини третьої статті 53 Митного кодексу України виставив декларанту вимогу щодо подання додаткових документів, про які зазначено вище.

У зв'язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості від 6 листопада 2014 року позивач отримав також і картку відмови у прийнятті митної декларації від 6 листопада 2014 року.

З метою випуску товару у вільний обіг позивач надав фінансові гарантії сплати різниці між сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, шляхом внесення грошової застави у розмірі такої різниці.

Під час строку дії гарантійних зобов'язань за рішенням про коригування митної вартості від 6 листопада 2014 року позивач направив Митниці: лист від 24 грудня 2014 року №24-12/4 про надання копії листа виробника товару від 22 грудня 2014 року; бухгалтерських платіжних документів (заяву про купівлю валюти від 12 листопада 2014 року № 22, swift від 14 листопада 2014 року, платіжне доручення від 12 листопада 2014 року № 22); звітів комісіонера.

За результатами розгляду додатково доданих декларантом документів Митниця також відмовила у скасуванні рішень про коригування митної вартості товару від 6 листопада 2014 року, а відповідно й у визнанні митної вартості товару, визначеної за ціною договору.

Про своє рішення щодо розгляду додатково наданих документів за вказаними вище поставками Митниця повідомила декларанту листом від 5 січня 2015 року № 11/10/04-50-25-2.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що надані для митного оформлення документи містили достатньо даних для підтвердження митної вартості оцінюваних товарів, а доводи відповідача не спростовують правомірності визначення їх митної вартості за ціною договору.

Таку позицію підтримав і Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає правильними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із статтею 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для:

1) нарахування митних платежів;

2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України;

3) ведення митної статистики;

4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно зі статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України можна зробити висновок, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Ця норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною другою статті 54 Митного кодексу України передбачається, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно із статтею 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частинами другою, третьою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з частиною п'ятою статті 58 Митного кодексу України, є загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до частин першої - третьої статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Аналізуючи наведені вище норми, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод, тобто за ціною договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Будком-Форт» надало для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінювані товари та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України.

Щодо митного оформлення товару за митною декларацією від 20 жовтня 2014 року, то як з'ясовано у справі вимога Митниці про необхідність подання додаткових документів обґрунтована наявністю розбіжностей у документах, які декларант надав на підтвердження числових значень митної вартості оцінюваного товару. При цьому розбіжності, на які звернув увагу відповідач у рішенні від 27 жовтня 2014 року, стосувалися документів, які в розумінні частини другої статті 53 Митного кодексу України не є власне тими документами, які підтверджують митну вартість товару. За змістом частини третьої статті 53 Митного кодексу України, витребування додаткових документів передбачено за умови, якщо у документах, які зазначено у частині другій цієї статті наявні розбіжності, ознаки підробки чи відсутні усі відомості, які підтверджують складові митної вартості чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена/ підлягає сплаті за товар. У даному ж випадку відповідач висловив зауваження до прайс-листа, товарно-супровідних документів (пакувального листа, міжнародної автомобільної накладної, сертифіката якості) та висновку торгово-промислової палати.

Щодо митного оформлення товару відповідно до митної декларації від 5 листопада 2014 року, то в цьому випадку, як встановили суди, застереження відповідача стосувалися не документів, які було надано на підтвердження складових митної вартості, а контрагента позивача за зовнішньоекономічним контрактом від 12 вересня 2014 року. Зокрема відповідач висловив сумнів у тому, що названий нерезидент міг поставити обумовлений у специфікації до зовнішньоекономічного контракту товар, оскільки це не є основним видом його діяльності.

Попри те, митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, тому у разі виникнення сумніву у правильності обчислення транспортних витрат, включених до складу митної вартості, повинен упевнитися в правильності розрахунку декларанта. З цією метою закон надає йому право витребувати додаткові документи.

Вимагаючи надання додаткових документів митний орган повинен пояснити, зокрема, які конкретно відомості щодо числових значень складових митної вартості товару чи ціни, яка була сплачена/підлягала сплаті за цей товар потребують перевірки та/або додаткового підтвердження.

Суди дійшли правильного висновку, що наданих декларантом документів в цілому було достатньо для підтвердження заявленої митної вартості, а неузгодженості і недоліки, на які звернув увагу відповідач, не вплинули на правильність її розрахунку, як і на правомірність визначення такої за ціною договору (контракту).

Зокрема, що стосується аргументів відповідача про відсутність у товарно-супровідних документах вказівки на сорт грейпфрута - «STARRUBY», то такі відомості, як встановлено у справі, є в інших документах, які було надано до митного оформлення, зокрема в інвойсі №560086 від 13 жовтня 2014 року, сертифікаті походження №0840037 від 13 жовтня 2014 року, фітосанітарному сертифікаті № ЕС/TR А №2212805 від 13.10.2014 року. Сорт грейпфрута безумовно має значення для визначення його ціни і такі відомості містилися у документах, наданих на підтвердження митної вартості товару. Утім відповідач не пояснив яким чином відсутність саме у товарно-супровідних документах відомостей про сорт товару, за їх наявності в інших документах, наданих для митного оформлення і до яких не було зауважень, могло вплинути на митну вартість оцінюваного товару.

Стосовно доводів відповідача про суб'єктивний характер прайс-листа як свідчення ймовірної невідповідності задекларованої митної вартості оцінюваного товару, слід зазначити, що такий документ є одним із додаткових джерел інформації про оцінювані товари. Прайс-лист, з огляду на його призначення, не є документом, що підтверджує митну вартість оцінюваного товару чи її складові, тому може й не містити детального опису товару, що розмитнюється. Відтак відсутність в прайс-листі усіх ідентифікуючих відомостей про товар не може бути достатньою підставою для висновку про неналежність цього документа, як і не може заперечувати вірогідності усіх інших товарно-супровідних документів, які було надано до митного оформлення.

Щодо комісійної винагороди, то її, як з'ясовано судами, комітент (ТОВ «АТБ-Маркет») зобов'язаний сплатити позивачу за надані послуги за договором комісії. За змістом підпункту «а» пункту 1 частини десятої статті 58 Митного кодексу України до складу митної вартості оцінюваного товару не включаються комісійні за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів. Оскільки комісійна винагорода позивача не є витратами, понесеними ним у зв'язку з придбанням товару, аргументи відповідача в цій частині є безпідставними.

Стосовно інформації про раніше прийняту митну вартість ідентичних товарів, то як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

За встановлених у цій справі обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що розбіжності і неузгодженості у поданих декларантом для митного оформлення документах, які викликали сумніви у митного органу щодо задекларованої митої вартості товарів, не спростовують правомірності застосування декларантом основного методу визначення митної вартості, як і правильності здійсненого ним розрахунку митної вартості із застосуванням цього методу.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 223-224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Калашнікова

О.В. Кравцов