Справа № 2-а-3904/10/0270
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 р. Справа № 2-а-3904/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

Суддів: Дончика Віталія Володимировича

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Колодійчук Олександр Вікторович

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача : ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія Вінницяобленерго"

до: Державної податкової інспекції у м. Вінниці

про: скасування податкових-повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ :

До суду звернулось відкрите акціонерне товариство Акціонерна компанія Вінницяобленерго ( далі позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у м. Вінниці (далі відповідач) з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Вінниці № /0 від 17.03.2010 року з урахуванням рішення ДПІ у Вінниці прийнятого за наслідками розгляду первинної скарги, №/1 від 21.05.2010 року, №/2 від 16.07.2010 року, № /3 від 29.09.2010 року та про визнання протиправними дій ДПІ у м. Вінниці з нарахування пені у розмірі 2670436,5 грн., в т.ч. стягненої у періоді з 28.11.2009 року по 23.09.2010 року в сумі 502139,58 грн.

Позов мотивовано тим, що за наслідками невиїзної документальної перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість складено акт №243/15-2/00130694 від 16.02.2010 р., на підставі якого відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 17.03.2010 р. про застосування до позивача штрафу у розмірі 10 відсотків, від несвоєчасно сплаченої узгодженої суми податкового зобовязання, що становила 349 979,29 грн. Під час процедури апеляційного оскарження вищевказаного податкового повідомлення-рішення, відповідачем були винесені рішення за наслідками розгляду первинної та повторної скарги позивача, якими попереднє податкове повідомлення-рішення було змінене та винесено податкові повідомлення-рішення №/1 від 21.05.2010 року, №/2 від 16.07.2010 року та №/3 від 29.09.2010 року, про нарахування штрафних фінансових санкцій у розмірі - 160000,00 грн.

Не погоджуючись з винесеними відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з вимогами про визнання їх протиправними та скасування.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем безпідставно проведено нарахування штрафної фінансової санкції на підставі п.п.5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21.12.2000р. №2181-ІІІ. На думку представника позивача, чинним законодавством не передбачено право податкових органів змінювати цільове призначення платежу, яке визначив платник податку, а тому дії податкового органу, який самовільно змінив призначення платежу під час сплати податкових зобовязань платником податку, є неправомірними. При цьому позиція податкового органу про те, що в картках особових рахунків податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення і зазначений механізм діє в автоматичному режимі і стосується усіх видів перерахувань, не ґрунтується на законі.

У судовому засіданні до початку судового розгляду справи по суті позивачем було надано заяву про зміну позовних вимог (а.с.35-36). У своїй заяві позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Вінниці від 17.03.2010 року № /0 з урахуванням рішення ДПІ у м. Вінниці, прийнятого за розглядом первинної скарги, №/1 від 21.05.2010 року, №/2 від 16.07.2010 року, № /3 від 29.09.2010 року; визнати протиправними дії ДПІ у м. Вінниці із зміни цільового призначення платежів ВАТ "АК Вінницяобленерго" із сплати поточних податкових зобов'язань за наступними платіжними документами: платіжні доручення № 7532 від 30.11.09р. на 1200000,00 грн., № 8130 від 25.12.09р. на суму 400000,00 грн., шляхом зарахування ДПІ у м. Вінниці сплачуваних Позивачем поточних податкових зобовязань у рахунок податкового боргу попереднього податкового періоду; визнати протиправними дії ДПІ у м. Вінниці з нарахування пені у розмірі 2670436,53 грн. в т. .ч. стягненої у періоді з 28.11.2009 року по 23.09.2010 року в сумі 502139,58 грн.

Вищезгадана заява була прийнята судом.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили суд задовольнити їх.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити на підставі поданих заперечень на позовну заяву (а.с.48-49), в яких ,зокрема, було зазначено, що платник не має права розпоряджатися на свій розсуд тією частиною коштів, які сплачені до бюджету, він зобовязаний регулярно перераховувати суми податків на користь держави, так як в протилежному випадку порушувалися б права і охоронювані законом інтереси інших осіб, а також держави. Таким чином змінюючи визначене платником призначення платежу і період за який сплачується податкове зобовязання та направляючи цей платіж на погашення податкового боргу, податкового зобовязання, ДПІ у м. Вінниці діяла в межах наданих законом повноважень, а саме на виконання припису п. 7.7 ст. 7 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

За результатами невиїзної документальної перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість, проведеної головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування ПДВ управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у м. Вінниці ОСОБА_6, складено акт №243/15-2/00130694 від 16.02.2010 р., яким було встановлено порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобовязання з ПДВ, передбаченого п.п.5.2.4 п.5.2. ст..5 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (далі Закон № 2181). Акт було підписано посадовими особами позивача із запереченнями. (а.с. 7)

На підставі вищезазначеного акту, відповідач виніс податкове повідомлення-рішення №/0 від 17.03.2010 р. про застосування до позивача штрафної фінансової санкції, передбаченої п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України № 2181 , у розмірі 10 відсотків від несвоєчасно сплаченої узгодженої суми податкового зобовязання, що становила 349 979,29 грн.

Позивач, не погоджуючись із вищезазначеним податковим повідомленням рішенням , оскаржив його в адміністративному порядку до ДПІ м. Вінниці.

ДПІ у м. Вінниці було розглянуто скаргу позивача та винесено рішення про розгляд первинної скарги № 8521/25-09/27 від 21.05.2010 року (а.с. 13). Зазначеним рішенням відповідач часткового задовольнив скаргу позивача, скасувавши податкове повідомлення-рішення №/0 від 17.03.2010 р. про застосування штрафної фінансової санкції в частині визначення штрафної фінансової санкції в сумі 189979,29 грн.. В іншій частині , вищезазначене податкове повідомлення-рішення, було залишено без змін та винесено нове податкове повідомлення - рішення № /1 від 21.05.2010 року, про застосування до позивача штрафної фінансової санкції у розмірі 160000,00 грн.

Позивач, не погоджуючись із рішеннями податкового органу та звернувся із скаргами до ДПА у Вінницькій області та ДПА України.

У задоволенні послідуючих скарг позивачу було відмовлено та за результатами розгляду винесено податкові повідомлення-рішення № /2 від 16.07.2010 року /3 від 29.09.2010 року. (а.с. 16-20, 9-11) відповідно.

Визначаючись щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та визнання протиправним дії ДПІ із зміни цільового призначення платежів позивача із сплати поточних податкових зобовязань за платіжним дорученням № 7532 від 30.11.2009 р. та № 8130 від 25.12.2009, суд виходив з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, після перегляду в касаційному порядку скарг ДПІ у м. Вінниці на постанови Господарського суду Вінницької області у справі 15/236-06 ( 2 Постанови Вищого Адміністративного суду від 17.11.2009.р. реєстраційний № К-10896), у позивача виникла заборгованість із сплати податку на прибуток та із сплати ПДВ із граничним терміном сплати 10.12.2009 року ( а.с. 6).

Позивач 30 листопада 2009 року платіжним доручення № 7532 здійснив перерахування до Держбюджету м. Вінниці (14010100) суму податку на додану вартість у розмірі 1200000,00 грн. із призначенням платежу: «податок на додану вартість за листопад 2009 року» (а.с.21).

Також, 25 грудня 2009 року позивач платіжним доручення № 8130 здійснив перерахування до Держбюджету м. Вінниці (14010100) суми податку на додану вартість у розмірі 400000,00 грн. із призначенням платежу: «податок на додану вартість за листопад 2009 року по декларації, прийнятої 17.12.2009 року» (а.с.22).

Судом встановлено, що у всіх платіжних дорученнях позивача чітко вказано за який період і яке зобовязання сплачується. При цьому, відповідачем на власний розсуд здійснено розподіл відповідних сум на погашення податкового боргу позивача, що знайшов своє відображення в обліковій картці платника податку, та застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої узгодженої суми податкового зобовязання.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України № 2181 передбачено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обовязковими платежами) - у рівних пропорціях.

Відповідно до підпункту 7.1.1 пункту 7.7 статті 7 Закону № 2181, джерелами самостійної сплати податкових зобовязань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобовязань і погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України Про Національний банк України Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 N 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за N 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит Призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення Призначення платежу. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобовязань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону № 2181 слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 2181, який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, яке вже самостійно визначив платник податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181, податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Свою позицію щодо застосування норми пункту 7.7 статті 7 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами (рівність бюджетних інтересів) в частині оцінки правомірності самостійного зарахування податковими органами сплачуваних поточних податкових зобовязань у рахунок податкового боргу попередніх податкових періодів висловив Верховний Суд України.

Своєю Постановою від 01.12.2009 року Верховний Суд України залишив без змін ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2009 року у справі за позовом Комунального підприємства Тепломережа до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень. У зазначеній ухвалі було визнано неправомірною позицію податкового органу, який самовільно змінив призначення платежу і застосував пункт 7.7 статті 7 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами (черговість погашення податкового боргу) під час сплати податкових зобовязань платником податку. Таким чином, підтверджено позицію Вищого адміністративного суду України про неможливість застосування зазначеної норми Закону шляхом самостійної зміни податковим органом призначення платежу, визначеного платником податків.

У постанові Верховного Суду України йдеться, зокрема, про таке.

Судами попередніх інстанцій установлено, що Державна податкова інспекція на підставі актів невиїзних документальних перевірок застосувала до позивача штрафні санкції за порушення ним граничного строку сплати узгодженого податкового зобовязання з посиланням на підпункт 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами. При цьому, всупереч вказівки про призначення платежу, перераховані підприємством суми, податкова інспекція зараховувала на погашення податкового боргу за минулі періоди.

Для розрахунку суми штрафу податковий орган брав не дату сплати платником суми податкового боргу (як передбачено зазначеним вище підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами), а дату самостійного погашення цим органом зазначеного боргу за рахунок коштів, перерахованих платником за інший податковий період, та сум бюджетного відшкодування.

Позиція Верховного Суду України полягає в тому ,що у податкового органу відсутнє право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при їх сплаті, зокрема, з метою погашення податкового боргу.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин самостійне нарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобовязань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

У судовому засіданні 12.11.2010 року позивачем було заявлено клопотання про часткову зміну предмету позову (а.с. 50-56).

Відповідно до заявленого клопотання позивач, крім визнання протиправними дій щодо зміни цільового призначення платежів із сплати поточних податкових зобовязань за платіжним дорученням № 7532 від 30.11.2009 р. та № 8130 від 25.12.2009 р., просив визнати протиправними дії ДПІ із зміни цільового призначення платежів позивача із сплати поточних податкових зобовязань за платіжним дорученнями за період з 29.12.09р. по 21.09.2010 року за переліком , зазначеним у п. 3 заяви від 12.11.2010 № 14-11070 (а.с. 55-56).

Дане клопотання було судом відхилено з огляду на наступне. Підставою для нарахування штрафних фінансових санкцій та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень була зміна цільового призначення платежів із сплати поточних податкових зобовязань за платіжним дорученням № 7532 від 30.11.2009 р. та № 8130 від 25.12.2009 р. Таким чином, відповідно до позовних вимог, предметом розгляду даної справи є податкові повідомлення-рішення №/1 від 21.05.2010 року, №/2 від 16.07.2010 року та №/3 від 29.09.2010 року, про нарахування штрафних фінансових санкцій у розмірі - 160000,00 грн.

У своєму клопотанні позивач просить визнати протиправними дії ДПІ щодо зміни цільового призначення платежів по інших платіжних дорученнях, якими позивач сплачував поточні податкові зобовязання у період з 29.12.09р. по 21.09.2010 року за переліком. Як було встановлено у судовому засіданні, платіжні доручення, на які посилається позивач, безпосередньо не стосуються оскаржуваних повідомлень-рішень. Крім того, податковим органом не було прийнято будь-яких рішень на підставі вказаних платіжних доручень, які на момент розгляду справи в суді, мали б для позивача негативні наслідки.

Таким чином позовні вимоги, заявлені позивачем у судовому засіданні 12.11.2010 року не стосуються предмету оскарження та по своїй суті є зміною предмету та підстав позову, що не узгоджується із приписами п.1 ст.51 КАС України та є недопустимим.

Визначаючись щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним дії ДПІ у м. Вінниці з нарахування пені у розмірі 2670436, 53 грн., в т.ч. стягненої у період з 28.11.2009р. по 23.09.2010 року у сумі 502139, 58 грн., суд виходив із наступного.

Згідно зі ст.1 Закону №2181, п. 1.4 пеня - плата у вигляді процентів, нарахованих на суму податкового боргу (без урахування пені), що справляється з платника податків у зв'язку з несвоєчасним погашенням податкового зобов'язання.

Так, відповідно до п.п. 16.1.1- 16.1.2 п.16.1 ст..16 Закону № 2181 , після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми податкового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Законом;

б) при нарахуванні суми податкового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні згідно з нормами цього Закону.

Відповідно до абзацу 2 п.п. 16.3.3 п.п.16.3 ст..16 Закону № 2181, якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація.

Згідно зі ст.1 Закону №2181, п. 1.9 податкове повідомлення - письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Також , п. 6.1. ст..6 Закону № 2181 передбачено, що, у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Відповідно до п.п.6.2.1. вищезазначеного закону, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Податкова вимога - письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

Як було встановлено у судовому засіданні позивач дізнався про нарахування йому пені 29.09.2010 року, отримавши повідомлення № 14481 від 23.09.2010р. (а.с.23).

Відповідно до вищезазначеного повідомлення, згідно абз. 2 п.п. 16.3.3 ст. 16 Закону № 2181 позивачу на загальну суму податкового боргу 78229601,54 грн., була нарахована пеня у розмірі 2049557,42 грн.

Сума податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 78229601,54 грн. була підтверджена Постановою Вищого адміністративного суду від 17.11.2009 року, узгоджена та несплачена у визначений законодавством термін, а тому відповідно до п.п. 16.1.1- 16.1.2 п.16.1 ст..16 Закону № 2181 на дану суму податкового боргу була нарахована пеня.

Крім того, позивач не оскаржував саме повідомлення № 14481 від 23.09.2010р. про нарахування йому пені.

Також, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи розміри сум пені, які зазначив позивач у позовних вимогах.

Таким чином , у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача у цій частині.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Таким чином , на підставі вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача у цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з розподілом судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Вінниці № /0 від 17.03.2010 року з урахуванням рішення ДПІ у м. Вінниці прийнятого за розглядом первинної скарги , № /1 від 21.05.2010 року, №/2 від 16.07.2010 року ,№ /3 від 29.09.2010 року.

Визнати протиправними дії ДПІ у м. Вінниці із зміни цільового призначення платежів ВАТ "АК Вінницяобленерго" із сплати поточних податкових зобов'язань за платіжним доручення № 7532 від 30.11.09р. на суму 1200000,00 грн., № 8130 від 25.12.09р. на суму 400000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя/підпис/ ОСОБА_7

Суддів: Дончик Віталій Володимирович

ОСОБА_8

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: