Справа № 266/3029/16-а
Суддя: Дзюба М. В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 266/3029/16-а
Провадження № 2-а/266/58/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Дзюба М.В.

з участю:

секретаря Петрухіной Т.Л.

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії УПФ України в Приморському районі м. Маріуполя щодо відмови у виплаті їй пенсії за віком та зобовязати відновити з 10.06.2016 р. виплату такої пенсії. Вимоги обґрунтовує тим, що з 10.06.2016 р. перебуває на обліку в УПФ України в Приморському районі м. Маріуполя, як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» довічно. На час призначення пенсії та по сьогоднішній день працює на посаді головного спеціаліста відділу організації пасажирських перевезень управління пасажирських перевезень та розвитку транспорту Маріупольської міської ради. Виплата призначеної пенсії не була розпочата, оскільки вона працює в органах місцевого самоврядування, про що їй стало відомо під час особистого прийому. З такими діями відповідача не згодна, через що вимушена звернутись з позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в суді позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник УПФ України в Приморському районі м. Маріуполя за довіреністю ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила у його задоволенні відмовити з підстав, зазначених у письмових запереченнях, які додала до справи ( а.с. 16-18) .

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 01.06.2016 р. по теперішній час працює на посаді головного спеціаліста відділу організації пасажирських перевезень управління пасажирських перевезень та розвитку транспорту в порядку переведення з департаменту транспорту та звязку Маріупольської міської ради та є державним службовцем (а.с.9-11).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно з ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування, виходячи з умов оплати праці, встановлених для державних службовців відповідних категорій і посад. Пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу, за рахунок внесків до Пенсійного фонду України, що сплачуються відповідно до закону.

Таким чином, посадові особи органів місцевого самоврядування в частині оплати праці та пенсійного забезпечення прирівнюються до державних службовців відповідних категорій.

У відповідності до ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції, що діяла до 01.04.2015 р.) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

З 10.06.2016 р. ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя і їй за віком призначена пенсія з 10.06.2016 р. у розмірі 2773,94 грн. довічно, яку вона не отримує ( а.с.7).

Як вбачається з наданих відповідачем заперечень, ОСОБА_3 дійсно призначена пенсія відповідно до ст. 36 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», проте відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування» у період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. та у період з 01.01. 2016 р. по 31.12.2016 р. призначена пенсія останній не виплачується (а.с. 30-32).

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Так, з 01.04.2015 р. набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ, яким зокрема, внесено зміни у абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058 ІV, який викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується».

Пунктом 17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 № 911, який набрав чинності з 01.01.2016 р. у частині 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», цифри і слова «1квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» змінено цифрами і словами «1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року».

Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України «ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» поновляється.

Відповідно до п. 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УШ від 02.03.2015 р. порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Вказані норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обовязковому застосуванню органами ПФУ та всіма органами державної влади на території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2,1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено у рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть, бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Посилання позивача на те, що починаючи з 01 червня 2015 року посада, на якій вона працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» та Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а тому підстави для невиплати їй пенсії з 10 червня 2016 р. відпали, суд вважає необґрунтованими, оскільки положення ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» чітко визначає, що підставою для тимчасової невиплати пенсії є період служби в органах місцевого самоврядування, а не право на призначення пенсії.

Таким чином, оскільки позивач продовжує працювати в органі місцевого самоврядування на посаді головного спеціаліста відділу організації пасажирських перевезень управління пасажирських перевезень та розвитку транспорту Маріупольської міської ради та є державним службовцем, тому відсутні підстави для зобовязання відновлення нарахування та виплати пенсії та задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Маріуполя про визнання протиправними дії щодо невиплати пенсії позивача за віком з 10 червня 2016 року та зобовязання відновити нарахування та виплату пенсії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів складання в повному обсязі.

Суддя Дзюба М. В.