Справа № 2-а-5052/10/0270
Суддя: Загороднюк Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 р. Справа № 2-а-5052/10/0270

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі судового засідання: Оніщенко Петрі Анатолійовичу,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача 1: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач 2: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_4

до: державної податкової інспекції у Немирівському районі Вінницької області (відповідач 1), управління державного казначейства України у Немиріскьому районі Вінницької області (відповідач 2)

про: визнання рішення протиправним та його скасування, стягнення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб , -

ВСТАНОВИВ :

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у Немирівському районі Вінницької області (далі - ДПІ у Немирівському районі, відповідач_1), управління державного казначейства України у Немирівському районі Вінницької області (далі - УДКУ у Немирівському районі, відповідач_2) про визнання рішення протиправним та його скасування, стягнення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02.02.2010 року позивач подав до ДПІ у Немирівському районі річну податкову декларацію про доходи, отримані з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, а також всі необхідні документи, що підтверджують витрати, які дозволено включати до складу податкового кредиту і заяву щодо прийняття зазначеної декларації з метою реалізувати своє право на податковий кредит за наслідками звітного податкового року. За даними декларації ОСОБА_4 та розрахунку суми податку з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО), що підлягає поверненню платнику податку або сплаті до бюджету, у тому числі у зв'язку з нарахуванням податкового кредиту та алгоритму розрахунку податкового кредиту - сума ПДФО, що підлягає поверненню їй становить 7206,25 грн. Тоді коли, сума ПДФО, повернена позивачу, визначена ДПІ у Немирівському районі складає 6772,7 грн. Не погоджуючись з сумою ПДФО, визначеною ДПІ у Немирівському районі, ОСОБА_4 05.11.2010 року звернулась з заявою до ДПІ у Немирівському районі. Відповідач_1 листом від 26.11.2010 року за №23337/17-120 повідомив ОСОБА_4 про правову позицію податкового органу щодо підстав нарахування податкового кредиту, про те жодних рішень про відмову від повернення надмірно сплаченого податку чи задоволення заяви позивача в листі не вказав.

За таких підстав, позивач просить суд визнати бездіяльність ДПІ у Немирівському районі по відмові у надані ОСОБА_4 рішення по заяві від 05.11.2010 року про здійснення бюджетного відшкодування надмірно сплаченого ПДФО, вираженій у формальній відписці згідно листа від 26.11.2010 року за №23337/17-120, протиправною та стягнути з ДПІ у Немирівському районі суму недоотриманого надмірно сплаченого ПДФО в розмірі 433,55 грн. Крім того, позивач просить суд зобов'язати УДКУ у Немирівському районі прийняти рішення про нарахування штрафу на ДПІ у Немирівському районі за неповне та несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого ПДФО у сумі 433,55 грн. та здійснити його перерахунок на її користь.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач_1 позовні вимоги не визнав, надавши суду письмові заперечення, в яких вказав, що згідно п. 1.16 ст. 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", податковий кредит це сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у звязку з придбання товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного періоду, на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом. При цьому, даним законом встановлено обмеження щодо перевищення сум оподатковуваного доходу платника податку, одержаного протягом року як заробітна плата. На думку ДПІ у Немирівському районі, до розрахунку податкового кредиту, відповідно до Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", включається сума нарахованої протягом звітного податкового року заробітної плати та сума здійснених витрат, дозволених Законом до включення до податкового кредиту. Щодо зменшення суми нарахованої заробітної плати на суму відрахувань до соціальних фондів, передбачених п. 3.5 ст. 3 Закону, то ця норма застосовується виключно при визначенні обєкту оподаткування податком з доходів фізичних осіб при нарахуванні заробітної плати. У статтях 5 та 10 Закону, які регламентують порядок нарахування податкового кредиту, норми, аналогічні п. 3.5 ст. 3 Закону, відсутні. Таким чином, на думку відповідача_1, законом встановлені окремі, не повязані між собою порядки щодо визначення обєкту оподаткування при нарахуванні заробітної плати та щодо нарахування податкового кредиту. При цьому, законом передбачено лише порівняння розміру (суми) податкового кредиту з розміром (сумою) нарахованого доходу платника податку у вигляді заробітної плати. Відповідач_1 стверджує, що податковий кредит - це сума витрат, на яку зменшується загальна сума нарахованої платнику податку протягом звітного року заробітної плати. Вже після зазначеного зменшення з решти суми провадиться перерахунок податкових зобовязань (податку до повернення).

Крім того, ДПІ у Немирівському районі в обґрунтування заперечень зазначило, що розрахунок суми ПДФО, який підлягає поверненню платнику податків - ОСОБА_4, у зв'язку з нарахуванням податкового кредиту, здійснено у відповідності до листа ДПА України № 25941/7/17-2117 від 28.12.2005 року.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали та заперечили проти його задоволення.

Відповідач_2 письмових заперечень на позовну заяву з нормативно-документальним обґрунтуванням суду не надав, в судове засідання жодного разу не зявився, повноважного представника не направив. Суд неодноразово, завчасно та належним чином повідомляв відповідача про час, дату та місце судових засідань. Відповідно до вимог статті 122 КАС України - адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом прийнято всі міри для належного повідомлення відповідача_2 про час, день і місце розгляду справи. Таким чином, враховуючи дані обставини, судом прийнято рішення продовжити розгляд справи у відсутність відповідача_2, і вирішити справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку задовольнити адміністративний позов частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 вказаного вище Закону загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року.

Згідно з пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинним на момент виникнення спірних відносин) до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору. Відповідно до п. 3.5 ст. 3 цього ж Закону при нарахуванні доходів у вигляді заробітної плати об'єкт оподаткування визначається як нарахована сума такої заробітної плати, зменшена на суму збору до Пенсійного фонду України чи внесків до фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування, які відповідно до закону справляються за рахунок доходу найманої особи.

Судом встановлено, що згідно довідки ДП "ОСОБА_5 Україна" №2 від 14.01.2010 року (а.с. 21), за період з січня 2009 року по грудень 2009 року (включно) ОСОБА_4 отримала сукупний дохід у вигляді заробітної плати 80676,87 грн. З цього доходу підприємство утримало внески до фондів соціального страхування у сумі 2890,29 грн. Крім того, згідно з довідкою працедавця №2 від 14.01.2010 року, сума утриманого з позивача ПДФО становить 11707,92 гривень.

Статтею 5 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинного на момент виникнення спірних відносин) визначено право платника податку на податковий кредит.

Згідно з п. 1.16 ст. 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинним на момент виникнення спірних відносин) податковий кредит - сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

Підпунктом 5.1.1 п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинним на момент виникнення спірних відносин) визначено, що платник податку має право на податковий кредит за наслідками звітного податкового року.

Відповідно до п.п. 5.1.2 п. 5.1 ст. 5 того ж Закону, підстави для нарахування податкового кредиту із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації.

Згідно п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинним на момент виникнення спірних відносин), до складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

Позивачем надано до суду кредитний договір №20/07/2007/840-КВ/31 від 20.07.2007 року (а.с. 22-23), договір іпотеки від 20.07.2007 року (24-25), договір поруки від 20.07.2007 року (а.с. 26), договір купівлі-продажу від 20.07.2007 року (а.с. 27-28), довідку відділення №15 філії ВАТ КБ "Надра" Вінницького РУ від 12.01.2010 року №01 (12) про сплату відсотків за кредитним договором №20/07/2007/840-КВ/31 від 20.07.2007 року у загальній сумі 6139,2 у.о. (47775,43 грн.) (а.с. 12) та меморіальні валютні ордери за 2009 рік (а.с. 13-20), що підтверджують погашення відсотків по зазначеному вище кредитному договору.

Зазначені витрати дозволено включити до складу податкового кредиту відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинним на момент виникнення спірних відносин), оскільки, п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону визначено, що платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року частину суми процентів за іпотечним кредитом, сплачених платником податку, яка розраховується за правилами, визначеними згідно із статтею 10 цього Закону.

У судовому засіданні встановлено, що ДПІ у Немирівському районі визнає право ОСОБА_4 на податковий кредит згідно наданих документів.

02.02.2010 року позивач подала до ДПІ у Немирівському районі річну податкову декларація про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2009 року (а.с. 6-9) з метою реалізувати своє право на податковий кредит за наслідками звітного податкового року, а також всі необхідні документи, що підтверджують витрати, які дозволено включити до складу податкового кредиту, і заяву з поясненням здійсненого розрахунку до декларації.

Відповідно до наданих документів, за даними платника податку сума загального річного доходу, зменшена на суму податкового кредиту в розмірі 47775,43 грн., на суму внесків до фондів соціального страхування з заробітної плати - 2890,29 грн., становить 30011,15 грн. (80676,87 грн. - 2890,29 грн. - 47775,43 грн.).

Сума ПДФО з оподатковуваного доходу становить 4501,67 грн. ((80676,87 грн. - 2890,29 грн. - 47775,43 грн)*15%), сума ПДФО сплачена податковим агентом - позивачем становить 11707,92 грн. Таким чином, сума ПДФО, яку позивач надміру сплатив протягом періоду з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року становить 7206,25 гривень.

За даними розрахунку ДПІ у Немирівському районі ОСОБА_4 за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року донараховано та повернуто ПДФО позивачу у сумі 6772,7 грн., при цьому враховано відомості стосовно нарахованого доходу за 2009 рік, який становить 80676,87 грн. та сума утриманого податку - 11707,92 грн. (11707,92 грн. - (80676,87 грн. - 47775,43 грн)*15%). Тобто на 433,55 грн. менше, чим визначено позивачем.

Не погоджуючись з сумою ПДФО, визначеною ДПІ у Немирівському районі, ОСОБА_4 05.11.2010 року звернулась з заявою до ДПІ у Немирівському районі. Відповідач_1 листом від 26.11.2010 року за №23337/17-120 повідомив ОСОБА_4 про правову позицію податкового органу щодо підстав нарахування податкового кредиту з посиланням на лист ДПА України № 25941/7/17-2117 від 28.12.2005 року, про те жодних рішень про відмову від повернення надмірно сплаченого податку чи задоволення заяви позивача в листі не вказав.

Суд не погоджується з позицією відповідача_1 щодо не зменшення суми нарахованої заробітної плати на суму відрахувань до соціальних фондів, передбачених п. 3.5 ст. 3 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинного на момент виникнення спірних відносин).

Так, відповідно до ст. 3 п. 3.1.2 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинного на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту за звітний період, проте зазначене не було враховано податковою інспекцією при розрахунку суми податку.

Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинним на момент виникнення спірних відносин) встановлено порядок нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб.

Пунктом 3.5 ст. 3 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинного на момент виникнення спірних відносин) визначено, що при нарахуванні доходів у вигляді заробітної плати об'єкт оподаткування визначається як нарахована сума такої заробітної плати, зменшена на суму збору до Пенсійного фонду України чи внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, які відповідно до закону справляються за рахунок доходу найманої особи.

Базою (об'єктом) для нарахування збору до Пенсійного фонду України чи внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян є заробітна плата платника цього податку (п. 4.4 ст. 4 зазначеного вище Закону).

Таким чином, оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб підлягає сума, що залишилася після вирахування суми збору до Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 7.1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинного на момент виникнення спірних відносин) ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

При цьому суд відмічає, що посилання відповідача_1 на алгоритм проведення розрахунку сум податкового кредиту, який встановлено ДПА України та викладено в листі № 25941/7/17-2117 від 28.12.2005 року не приймаються, оскільки, листи податкових органів не є обов'язковими для застосування та не мають сили нормативно-правового акта (п.п. " г" п.п. 4.4.2 п.4.4 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

З врахуванням викладених норм законодавства суд вважає, що ДПІ у Немирівському районі неправомірно здійснено розрахунок суми, що підлягає поверненню платнику податків внаслідок застосування ним права на податковий кредит, виходячи з суми нарахованої заробітної плати, оскільки такий розрахунок має бути здійснений з вирахуванням суми зборів до Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, які відповідно до п. 3.5 ст. 3 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинним на момент виникнення спірних відносин) не є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що такі дії відповідача являються протиправними, оскільки, не ґрунтуються на вимогах закону, вчинені не на підставі та не у спосіб, що визначений законами України, а вчинені без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд приймає до уваги розрахунок податкового кредиту здійснений позивачем, вказаний в розрахунку суми ПДФО, що подавався до податкової декларації, вважає його правильним та приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_4 433,55 грн. надміру сплаченого податку.

За таких обставин, суд погоджується з позицією позивача та визнає протиправною бездіяльність відповідача_1 щодо не надання відповіді (рішення) по заяві ОСОБА_4 від 05.11.2010 року, оскільки, на питання, що порушено позивачем у зверненні, відповіді не надано взагалі.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про нарахування УДКУ у Немирівському районі та стягнення з відповідача_1 штрафу за неповне повернення суми надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб внаслідок застосування права на податковий кредит у розмірі 100 відсотків, який становить 433,55 гривень.

Згідно п. 4.7 Інструкції про порядок нарахування платником податку податкового кредиту щодо податку з доходів фізичних осіб, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 22.09.2003 року № 442 (чинної на момент виникнення спірних відносин), передбачено, що відповідно до підпункту 20.4.2 пункту 20.4 статті 20 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинний на момент виникнення спірних відносин) за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, на користь платника податку сплачуються такі штрафи:

якщо платник податку не отримує таку суму у строк, визначений цим Законом, при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку її виплати, - у розмірі 10 відсотків від такої суми;

якщо платник податку не отримує таку суму у строк, визначений цим Законом, при затримці від 31 до 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку її виплати, - у розмірі 50 відсотків від такої суми;

якщо платник податку не отримує таку суму у строк, визначений цим Законом, при затримці від 91 календарного дня, наступного за останнім днем граничного строку її виплати, - у розмірі 100 відсотків від такої суми.

Нарахування таких штрафів самостійно здійснюється органом Державного казначейства України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок нарахування штрафів за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №127 від 04.02.2004 року (чинною на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до п. 3 вказаного вище Порядку, у разі коли повернення суми надміру сплаченого податку здійснюється окремими частинами, штраф нараховується одночасно або після перерахування останньої її частини виходячи із строків затримки повернення таких частин та їх розміру. Орган Державного казначейства приймає рішення про нарахування штрафу на підставі інформації, що міститься у висновку органу державної податкової служби про суму надміру сплаченого Податку (п. 4 Порядку нарахування штрафів за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №127 від 04.02.2004 року (чинною на момент виникнення спірних відносин).

Таким чином, встановивши неправомірність дій відповідача щодо визначення суми що підлягає поверненню платнику податків внаслідок застосування ним права на податковий кредит в розмірі 433,55 грн., суд не може підміняти державний орган, який законом наділений повноваженнями на визначення розміру штрафних санкцій за несвоєчасне та не повне повернення сум надміру сплаченого податку, а також не може давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень.

А тому позовні вимоги щодо зобов'язання УДКУ у Немирівському районі прийняти рішення про нарахування штрафу на ДПІ у Немирівському районі за неповне та несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого ПДФО у сумі 433,55 грн. та здійснити його перерахунок на її користь задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Користуючись вказаною нормою КАС України, для повного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати управління державного казначейства України у Немирівському районі вирішити питання про можливість застосування штрафу до винних осіб за неповне та несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого ОСОБА_4 податку з доходів фізичних осіб.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 72 КАС України).

З урахування встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності, стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд з метою захисту прав позивача від порушень з боку субєкта владних повноважень, а також забезпечення можливості виконання рішення суду, дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом: стягнення на користь ОСОБА_4 надміру сплаченого ПДФО внаслідок застосування права на податковий кредит у розмірі 433,55 грн. за рахунок доходів бюджету, до якого зараховується ПДФО, а не з ДПІ у Немирівському районі.

Вказана позиція узгоджується з вимогами п.п. 20.4.3 п. 20.4 ст. 20 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинного на момент виникнення спірних відносин), відповідно до якого повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, та штрафів відповідно до підпункту 20.4.2 цього пункту здійснюється органом державного казначейства з рахунку, на який зараховується цей податок до його розподілу між рівнями відповідних місцевих бюджетів.

У відповідності до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Однак, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази понесених позивачем судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Державної податкової інспекції у Немирівському районі Вінницької області щодо не надання відповіді (рішення) по заяві ОСОБА_4 від 05.11.2010 року про здійснення бюджетного відшкодування надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб протиправною.

Стягнути на користь ОСОБА_4 надміру сплачений податок з доходів фізичних осіб внаслідок застосування права на податковий кредит у розмірі 433,55 грн. (чотириста тридцять три гривні п'ятдесят п'ять копійок) за рахунок доходів бюджету, до якого зараховується податок з доходів фізичних осіб.

Зобов'язати управління державного казначейства України у Немирівському районі вирішити питання про можливість застосування штрафу до винних осіб за неповне та несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого ОСОБА_4 податку з доходів фізичних осіб.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Загороднюк Андрій Григорович