Справа № 2а-5843/11/1070
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-5843/11/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Горобцова Я.В. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретаря судового засідання Тищенко Н.В., за участі представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача Кальковець В.Л., прокурора Дмитрунь Л.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, за участю прокуратури Київської області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В :

06.12.2011р. фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області (у подальшому 15.06.2016р. замінено до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.11.2011, яке було винесено відповідачем за наслідками документальної позапланової перевірки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки відповідача про відсутність реальних операцій позивача з контрагентами ТОВ «Продсоюз-7» та ТОВ «ТФ «Діаніт» спростовуються наданими позивачем первинними документами, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2012 р. позовні вимоги задоволено (т.6 а.с.30).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2013р. апеляційну скаргу Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2012 р. без змін (т.6 а.с.271).

Ухвалю Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016 р. касаційну скаргу Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби задоволено частково, скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 7 а.с.49).

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016р. зазначено, що судами попередніх інстанцій не перевірено належним чином доводи відповідача щодо заперечення директорів контрагентів здійснення господарської діяльності та реєстрації відповідних суб'єктів господарювання на підставних осіб, шляхом допиту директорів контрагентів щодо обставин взаємовідносин з позивачем з метою з'ясування як відбувалося замовлення товарів чи послуг, хто підписував первинні документи, як передавались накладні, тощо.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 р. позовні вимоги задоволено (т.8 а.с.8).

Суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутні порушення приписів чинного законодавства, що свідчить про неправомірність податкових повідомлень - рішень, що не було спростовано відповідачем.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували б реальність придбання товару, у контрагентів відсутні трудові ресурси, крім того, відповідачем враховувалась інформація інших податкових органів щодо перевірок контрагентів позивача, внаслідок чого, спірні податкові повідомлення-рішення прийнято правомірно.

В судовому засіданні представник відповідача та прокуратури підтримали доводи апеляційної скарги, представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем.

Відповідачем проведено документальну позапланову перевірку позивача достовірності визначення показників декларації з податку на додану вартість за червень, липень 2011 року за період 01.06.2011 по 31.07.2011, за результатами якої складено акт № 10/1701/НОМЕР_2 від 01.11.2011(том 1, а.с. 23-48).

В акті перевірки вказано, що перевіркою встановлено заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у попередніх податкових періодах у складі ціни придбаного товару у контрагентів ТОВ «Продсоюз-7» та ТОВ «ТФ «Діаніт», тобто, укладені між позивачем та цими контрагентами правочини є нікчемними.

Зі змісту акту вбачається, що такі висновки зроблено відповідачем внаслідок аналізу інформації інших податкових органів, зокрема: акт Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м.Запоріжжя щодо перевірки ТОВ «Продсоюз -7» від 17.10.2011 № 825/2310/6, відповідно до якого ТОВ «Продсоюз-7» відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій; лист ДПА у Запорізькій області від 12.10.2011 № 10285/7/26-31, в якому зазначено, що 26.10.2011 до УПМ ДПА у Запорізькій області надійшло звернення від ОСОБА_6 (ІН НОМЕР_3), в якому той повідомив, що не мав і не має відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Продсоюз-7»; акт Державною податковою інспекцію у місті Херсоні щодо перевірки ТОВ «Діаніт» № 9848/7/23-204 від 06.10.2011, відповідно до якого у підприємства відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності.

На підставі вказаного акту відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.11.2011, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 5088894,29 грн., в тому числі 4491196,07 грн. за основним платежем та 597698,22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1, а.с. 61).

Вищенаведені обставини не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. цієї статті встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу положень підпунктів 198.6 та 198.3. статті 198 Податкового кодексу України випливає, що виникнення у платника ПДВ права на включення податку до податкового кредиту пов'язано із фактичним відбуттям господарської операції з постачання товарів (виконання робіт, надання послуг), визначеної в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі за текстом Закон №996-XIV). Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані із рухом активів, зміною зобов'язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 необхідною умовою для віднесення позивачем сум податку з придбаних товарів (робіт, послуг) до податкового кредиту та до складу валових витрат є факт придбання таких товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в межах його власної господарської діяльності, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (робіт, послуг), тому в межах даного спору підлягає встановленню факт підтвердження сум витрат на придбання товарів (робіт, послуг) належним чином оформленими первинними документами, факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом та спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Продсоюз-7» 28.06.2011р. був укладений договір поставки товару №359 - макулатури марки МС (том 4, а.с. 5-7).

Позивач на підтвердження реальності здійснення господарської операції надав документи: податкові накладні (том 1, а.с. 90-136, том 4, а.с. 104), видаткові накладні (том 4, а.с. 8, 10, 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 72, 74, 76, 78, 80, 82, 84, 86, 88, 90, 92, 94, 96, 98, 100, 102), видаткові накладні на поставку вторсировини за вищезазначеним договором №359: (том 4, а.с. 9, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 39, 41, 43, 45, 47, 49, 51, 53, 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71, 73, 75, 77, 79, 81, 83, 85, 87, 89, 91, 93, 95, 97, 99, 101, 103).

Крім того, позивач 28.06.2011р. уклав з ТОВ «ТФ «Діаніт» договір поставки товару №305 (далі - Догорір №305), а саме товару - макулатуру марки МС (том 4, а.с. 105-107).

На підтвердження здійснення господарської операції позивач надав: податкові накладні (том 4, а.с. 108-120), рахунки-фактури на оплату поставки (том 1, а.с. 66, 68, 70, 72, 74, 76, 78, 80, 82, 86, 88, 89), видаткові накладні на поставку вторсировини за вищезазначеним договором №305 (том 1, а.с. 65, 67, 69, 71, 73, 75, 77, 79, 81, 83, 84, 85, 87).

Також позивач на підтвердження реалізації у подальшому товарів придбаних у контрагентів ТОВ «ТФ «Діаніт» та ТОВ «Продсоюз-7» надав договори з ТОВ «Папір-Мал», ТОВ «Жидачівський целюлозно паперовий комбінат» «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» та первинні документи укладені з вказаними контрагентами (том 6 а.с. 46-48, а.с. 49-78, а.с. 79-80, а.с. 81-101, а.с. 105-106, а.с. 102-103, а.с. 104, 107-111, том 5 а.с.128-186, том 6 а.с 1-187, 200-214).

Суд першої інстанції в повній мірі проаналізував надані позивачем вказані документи.

Отже, колегія суддів згодна з висновком суду першої інстанції, що позивач на підтвердження виконання вказаних договорів надав суду належним чином оформлені первинні документи та інші документи на підтвердження виконання умов договорів.

Проте, зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідач не здійснював аналіз первинної документації, які оформлялися за наслідками господарських операцій позивача з контрагентами, в акті перевірки відповідач не зазначає висновок про дефектність будь-яких первинних документів. Висновки відповідача щодо нереальності господарських правовідносин ґрунтуються лише на інформації інших податкових органів.

Крім того, суд першої інстанції на виконання висновку касаційної інстанції проаналізував ситуацію щодо необхідності допиту директорів контрагентів щодо обставин взаємовідносин з позивачем.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що у своїх поясненнях позивач пояснював, що він отримував товар від своїх контрагентів - ТОВ «Продсоюз-7» та ТОВ «ТФ «Діаніт» на складах даних контрагентів, відразу після чого організовував їх поставку до своїх покупців - ТОВ «Папір-Мал», ВАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» та ВАТ «Луцький картонно руберойдовий комбінат» без зберігання на інших складах або полігонах. Крім того, в матеріалах справи наявні додаткові документи: постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2012 у справі №4-2609/1636/2012, від 17.12.2012 у справі №4-2609/1672/2012 та від 26.12.2012 у справі №4/2609/1788/2012 про знаття арешту з грошових коштів позивача (том 7, а.с. 175-179), ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2016 у справі №1-кс/760/3955/16, якою зобов`язано слідчого управління фінансових розслідувань головного управління ДФС у Київській області винести постанову про закриття кримінального провадження відносно ФОП ОСОБА_5 (том 7, а.с. 180-188).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач на підтвердження реального характеру господарських операцій з контрагентами надав суду першої інстанції первинні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності. Вищенаведені документи містять всі необхідні реквізити, підписи уповноважених представників сторін та печатки підприємств, що відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому підтверджують факт здійснення господарської операції.

Апелянтом вказане не спростовано.

Не заслуговують уваги посилання апелянта на висновки інших актів перевірок, оскільки ймовірні порушення податкового законодавства підприємств по ланцюгу постачання не можуть бути підставою для обмеження прав позивач на податковий кредит.

Крім того, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, отже мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні, в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що не заперечується апелянтом.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 17.10.2016р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 р., залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, за участю прокуратури Київської області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.