Справа № 2-а-12088/11
Суддя: Медінцева Н. М.
Дата ухвалення: 2011-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2011 Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області

ОСОБА_1, розглянувши у письмовому провадженні м. Артемівську адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2009-2011 роки в сумі 13 655,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання відмови відповідача щодо виплати разової грошової допомоги неправомірною і стягнення недоотриманої щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2009 - 2011 роки в сумі 13 655,00 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що він є учасником ліквідації аварії на Чорнобильскій АЕС 2 категорії і перебуває на обліку в УПСЗН Артемівської міської ради Донецької області. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до вимог ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, які є учасниками ліквідації аварії на Чорнобильскій АЕС 2 категорії виплачується разова компенсація у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати, тобто розмір грошової одноразової компенсації, згідно з вищевказаним законом, повинен був складати: (869 грн. х 5 100 грн.) + (922 грн. х 5) + (922 грн. х 5) = 13655 грн. Однак УПСЗН Артемівської міської ради порушило його права, нарахувавши йому одноразову грошову допомогу та виплативши з порушенням вимог діючого законодавства у 2009 році 100 грн. і за його заявою перерахувати розмір компенсації та виплатити компенсацію відмовляється. Просить визнати дії відповідача щодо відмови в перерахунку та виплати недоотриманої одноразової грошової компенсації неправомірними та стягнути недоотриману суму компенсації за 2009 2011 роки у розмірі 13655 грн.

В судове засідання позивач, який був повідомлений про час розгляду справи, не зявився, у особистій письмовій заяві зазначив, що просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про час розгляду справи , в судове засідання не зявився, надав суду заяву, зазначивши, що позов не визнає та просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до положень ч.4 ст.122 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилався на ст. 63 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка передбачає, що витрати, пов'язані з реалізацією цього закону фінансуються за рахунок державного бюджету.

Крім того, зазначає відповідач, ст. 95 Конституції України регламентує, що тільки Законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Також пояснив, що розмір одноразової компенсації на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи визначено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 і складає для ліквідаторів аварії на ЧАЄС 2 категорії - 100 грн. Вказана сума позивачеві була виплачена повністю і заборгованості відповідача перед ОСОБА_3 не існує. Просив суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Просить застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши надані докази в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 225539 та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам першої і другої груп, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії пять мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Компенсація на оздоровлення позивачу, як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС нарахована УПСЗН Артемівської міської ради Донецької області за 2009 рік -100 грн. Розмір одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до довідки про виплату одноразової компенсації постраждалому від аварії на ЧАЄС відповідачем позивачу вказана компенсація у розмірі 100 грн. нарахована та виплачена у 2009 році виплачена 27.01.2010 р. які будуть сплачені при надходженні коштів з державного бюджету.

Згідно Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік від 23.12.2010 року розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2011 року становить 941 грн.

З матеріалів справи вбачається, що одноразову компенсацію позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії було виплачено лише у сумі 100 грн.

Доводи відповідача про те, що матеріальна допомога не виплачувалась виходячи з фінансових можливостей у державі та розмірів, які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, не можуть бути взяти до уваги, як необгрунтовані.

Законом України Про державні соціальні стандарти та Державні соціальні гарантіїпередбачено, що мінімальний розмір заробітної плати визначається виключно Законами України. При цьому Закони, які встановлювали мінімальні заробітні плати, не містили обмежень щодо застосування норм статті 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, ч. 2 ст. 6, статтею 8, ч. 2 ст. 19, статтями 22, 23, ч. 1 ст. 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як ст. 8 Конституції України, так і ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, справи Проніна проти України, справи Кечко проти України.

Також, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського судувід 23.02.2006 p., рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Згідно ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського судусуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Виходячи з принципу адміністративного судочинства - верховенства права та пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, яким є Постанова Кабінету Міністрів України, при вирішення даного спору треба застосовувати безпосередньо норму ст. 48 названого вище Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Доводи відповідача щодо ст. 62 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофипитання обчислення розміру виплат віднесено до компетенції Кабінету Міністрів є також необгрунтованими, оскільки Законом це не передбачено, і навпаки, Законом передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України здійснювати застосування цих норм Закону.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на проведення перерахунку одноразової компенсації йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії згідно зі ст. 48 зазначеного Закону у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, а саме суму у розмірі (869 грн. х 5 100 грн.) + (922 грн. х 5) + (922 грн. х 5) та дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової компенсації на оздоровлення за 2009 2011 роки згідно зі ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивизнати протиправними.

Що стосується вимоги відповідача про те, щоб до вимог позивача було застосовано шестимісячний строк для звернення в адміністративний суд відповідно ч.2 ст. 99 КАС України, то суд , зазначає що оскільки предметом спору є виплата допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії , до спірних правовідносин застосовуються приписи ч. 3 ст. 99КАС України, згідно якого для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. Так, п.1 ч.1 ст. 13 Закону України Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її за пошкодження здоровя або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Ч. 1 ст. 76 Закону України Про використання ядерної енергії та радіаційну безпекувід 08.02.1995 року № 39/95-ВР передбачено, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності. П.3 ч.1 ст. 268 ЦК України передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2007-2010 роки підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 92 Конституції України, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", керуючись статтями 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 99, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2009-2011 роки задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2009 2011 роки в розмірі встановленому Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити на користь ОСОБА_2 виплату недоотриманої щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2009-2011 роки згідно Закону Україну Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофиу розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день виплати, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції прийнятої у письмовому провадженні подається до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Н. М.Медінцева