Справа № 2-а-2346/10/0270
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2010-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 р. Справа № 2-а-2346/10/0270

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

при секретарі судового засідання: Гонті Інні Олександрівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державної податкової інспекції у м. Вінниці

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Транссигнал ОЛК"

про: стягнення податкових зобов'язань в сумі 109 493 грн.

ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у м. Вінниці (далі позивач) звернулась до суду з позовом про стягнення з ТОВ Транссигнал ОЛК (далі відповідач) податкових зобовязань у сумі 109 493 грн., нарахованих із застосуванням звичайних цін згідно з рішенням податкового органу № 2178 від 15.04.2010 р.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що за наслідками виявлених в ході перевірки відповідача порушень п. 4.1 ст. 4 Закону України Про податок на додану вартість, з метою визначення бази оподаткування податком на додану вартість операцій з товарами, що були імпортовані на митну територію України і в подальшому реалізовані, ДПІ у м. Вінниці вирішено застосувати звичайну ціну та визначити податкове зобовязання відповідачу з використанням непрямого методу в сумі 109 493 грн.

У звязку з тим, що рішення про сплату нарахованих таким чином податкових зобовязань приймається у судовому порядку за поданням керівника відповідного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову (а.с.53-56), які його представник в судовому засіданні підтримав, вказавши при цьому на безпідставність нарахованих товариству податкових зобовязань із застосуванням звичайних цін, та просив відмовити у задоволенні даного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд встановив наступне.

ДПІ у м. Вінниці проведено виїзну позапланову перевірку ТОВ Транссигнал ОЛК, за результатами якої складено акт від 14.04.2010 р. № 673/2330/32054869 (а.с.9-25).

Зокрема, даною перевіркою встановлено, що ТОВ Транссигнал ОЛК при визначені бази оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки автотранспортних засобів нових та бувших у використанні на митній території України використано вартість автотранспортних засобів, встановлену на основі договорів укладених з покупцем не врахувавши при цьому зміни до п. 4.1 ст. 4 Закону України Про податок на додану вартість, який доповнено абзацом наступного змісту: У разі, якщо звичайна ціна на товари (роботи, послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (роботи, послуги) більше ніж на 20%, база оподаткування операцій поставки таких товарів (робіт послуг) визначається за звичайними цінами. Таким чином перевіряючими зроблено висновок про заниження ТОВ Транссигнал ОЛК податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 72 975 грн.

За наслідками проведеної перевірки ДПІ у м. Вінниці, з посиланням на п. 4.3 ст. 4 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, прийняла рішення № 2178 від 15.04.2010 р., яким, шляхом застосування непрямих методів визначення податкових зобовязань, донарахувала ТОВ Транссигнал ОЛК податок на додану вартість в сумі 72 975 грн. та застосувала штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 36 488 грн. (50% від заниженої суми податку на додану вартість). Всього ж цим рішенням визначено податкових зобовязань на загальну суму 109 493 грн., що і є предметом даного позову.

Однак, суд вважає, що висновки позивача про порушення відповідачем п. 4.1 ст. 4 Закону України Про податок на додану вартість щодо заниження суми податку на додану вартість на 72 975 грн. є невірними, і нарахування, у звязку з цим, податкового зобовязання із застосуванням звичайних цін та їх стягнення на підставі рішення № 2178 від 15.04.2010 р. є безпідставним з огляду на наступне.

Як вбачається з акту перевірки № 673/2330/32054869 від 14.04.2010 р. причиною виникнення спірних правовідносин є визначення бази оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки автотранспортних засобів на митну територію України.

Відповідно до преамбули Митного кодексу України Митний кодекс визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 цього Кодексу порядок переміщення через митний кордон України товарів і транспортних засобів, митне регулювання, повязане з встановленням та справлянням податків і зборів, процедури митного контролю та оформлення, боротьба з контрабандою та порушеннями митних правил, спрямовані на реалізацію митної політики України, становлять митну справу. Виходячи зі змісту наведеного, Митний кодекс України не регулює відносини по сплаті податків з товарів, які реалізуються на території України і не перебувають під митним контролем.

Відповідно до ст. 43 Митного кодексу товари і транспортні засоби перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно з заявленим митним режимом, а в свою чергу митний контроль у разі ввезення на митну територію України - після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Таким чином митна вартість застосовується для нарахування податків і зборів для товарів, які перебувають під митним контролем, оскільки у відповідності до ст. 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

В свою чергу, всі імпортовані ТОВ Транссигнал ОЛК на митну територію України автомобілі не перебували під митним контролем в момент продажу, оскільки митний контроль у відповідності до ст. 43 Митного кодексу закінчився до продажу автомобілів, а тому митну вартість до них не можна застосовувати.

Згідно з п. 1.20.1 ст. 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, звичайною, якщо не встановлено цим пунктом інше, вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Поняття митна вартість та звичайна ціна не є тотожними поняттями, виходячи хоча б з порядку встановлення звичайної ціни, що визначено п. 1.20 даного Закону.

Посилання податкового органу на п.п. 1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, яким передбачено, що у разі, коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена згідно з принципами такого регулювання є безпідставним, оскільки у відповідності до ст. 7 Закону України Про ціни та ціноутворення вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Однак жодним законодавчим актом не передбачено державне регулювання цін на нові чи вживані автомобілі.

Безпідставним є застосування до спірних правовідносин п. 4.3 Закону України Про податок на додану вартість у звязку з визначенням принципів державного регулювання цін, оскільки даною нормою визначено порядок нарахування податку на додану вартість для товарів, які імпортуються на митну територію України, тобто перебувають під митним контролем, а не для товарів, які вже імпортовані і розмитнені на території України та митний контроль щодо яких закінчився.

Як зазначено у п. 1.20.8 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств обовязок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Позиція податкової інспекції про те, що митна вартість товару є його звичайною ціною, не ґрунтується на приписах законодавства, жодною нормою якого не передбачено, що митна вартість товару, яка визначається для товарів, що ввозяться на митну територію України, є звичайною ціною для такого товару, який реалізується на території України.

За таких обставин не можна вважати доведеним податковим органом той факт, що ціна товарів, реалізованих позивачем на митній території України, є нижчою за звичайні ціни. А тому твердження позивача про заниження ТОВ Транссигнал ОЛК суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на 72 975 грн. є безпідставним.

Крім того, згідно з пп. 1.20.10 п. 1.20 ст. 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств донарахування податкових зобовязань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобовязань за непрямими методами, тобто визначати звичайні ціни іншим способом податкові органи не можуть.

Порядок визначення суми податкового зобовязання за непрямими методами встановлений п. 4.3 ст. 4 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21.12.2000 р. № 2181.

Відповідно до пп. 4.3.3 п. 4.3 статті 4 Закону № 2181 методика визначення суми податкових зобовязань за непрямими методами затверджується законом і є загальною для всіх платників податків.

Однак, слід зазначити, що на даний час така методика відсутня.

З огляду на вищенаведене, механізм донарахування податкових зобовязань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін на даний час не врегульовано, а тому таке донарахування не може застосовуватись. Тим більше, що саме рішення № 2178 від 15.04.2010 р. прийняте всупереч встановленому законом порядку.

Згідно п. 6.1 ст. 6 Закону № 2181 у разі коли сума податкового зобовязання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобовязань, сума податку чи збору (обовязкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобовязання (штрафних санкцій за їх наявності).

Податкове зобовязання в сумі 109 493 грн. визначене ДПІ у м. Вінниці у відповідності до п. 4.3 ст. 4 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, однак всупереч п. 6.1 ст. 6 цього Закону прийнято не податкове повідомлення-рішення, а рішення, форма та зміст якого і порядок прийняття не непередбачено чинним законодавством. За даним рішенням позивачем не застосовувалась процедура узгодження у відповідності до вимог ст. 5 Закону № 2181, а тому немає правових підстав навіть стверджувати, що така сума може вважатись податковим зобовязанням в розумінні згаданого Закону.

Такі дії позивача - субєкта владних повноважень фактично обмежили ТОВ Транссигнал ОЛК у праві на оскарження визначених сум податкового зобовязання, оскільки будь-яких інших повідомлень-рішень за наслідками розгляду акту перевірки №673/2330/32054869 від 14.04.2010 р. податковим органом прийнято не було.

Законом України Про державну податкову службу в Україні визначено статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності. В силу ст. 3 вказаного Закону органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями ВР АР Крим і Ради міністрів АР Крим, органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень.

Суд, в свою чергу, при вирішенні справи керується принципом законності (ст. 9 КАС України), відповідно до якого субєкти владних повноважень зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що нарахування податкового зобовязання ТОВ Транссигнал ОЛК із застосуванням звичайних цін в сумі 109 493 грн. є неправомірним, таким, що здійснено всупереч вимогам діючого законодавства, а тому і підстав стягнення даної суми в суду не має.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесених відповідачем витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у м. Вінниці до товариства з обмеженою відповідальністю Транссигнал ОЛК (21100, м. Вінниця, вул. Ботанічна, 17, ) про сплату нарахованих із застосуванням звичайних цін сум податкового зобовязання за рішенням від 15 квітня 2010 року № 2178 відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України. Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови оформлено 01 листопада 2010 року.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович