Справа № 804/4796/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 р.Справа №804/4796/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників: позивача відповідача 2 третьої особи 1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Таврія» до державного реєстратора Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_6, Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Фермерське господарство «Скорук Максим Анатолійович», ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування рішень, -
28 липня 2016 року Приватне підприємство «Таврія» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача 1 державного реєстратора Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_6, відповідача 2 Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, у якому позивач, з урахуванням уточненого позову від 10.08.2016 року, просить скасувати рішення державного реєстратора Томаківської районної державної адміністрації ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі у якості третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фермерське господарство «Скорук Максим Анатолійович», ОСОБА_7, ОСОБА_8 та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року зупинено провадження у справі.
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- між позивачем та ОСОБА_7, ОСОБА_8 укладено договори оренди ділянок від 10.02.2016 року строком на 5 років, починаючи з дня їх державної реєстрації у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Державного реєстру земель у Нікопольському відділенні ДРФ центру ДЗК, за місяць до закінчення терміну дії договорів позивач надіслав орендодавцям листи-повідомлення з доданням проекту додаткової угоди про намір скористатись переважним правом перед іншими особами на укладення договору на новий строк;
- оскільки заперечень позивач не отримав, то він продовжував користуватись земельними ділянками, однак, орендодавці уклали та зареєстрували договори оренди земельних ділянок з іншим орендарем Фермерським господарством «Скорук Максим Анатолійович»;
- зазначені договори оренди були скасовані в судовому порядку, а тому державним реєстратором ОСОБА_6 здійснено державну реєстрацію договорів оренди землі, укладених між Фермерським господарством «Скорук Максим Анатолійович» та ОСОБА_7, ОСОБА_8 з порушенням норм законодавства, без проведення перевірки наявних зареєстрованих договорів оренди земельної ділянки.
Державним реєстратором Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_6 подано клопотання про розгляд справи за її відсутністю.
Від третьої особи Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович» надійшли заперечення на позов, в яких зазначено, що державна реєстрація укладених договорів оренди між громадянами та Фермерським господрством «Скорук Максим Анатолійович» проводилась у відповідності до вимог діючого та чинного законодавства. У витягах з Державного земельного кадастру відсутні відомості про наявність оренди за будь-яким іншим субєктом права, а наданий пакет документів по двом земельним ділянкам відповідає вимогам чинного закону.
Від третіх осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надійшли клопотання, в яких вони просили відмовити в задоволені позову, та розглянути справу за їх відсутності.
Представники позивача, Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Фермерського господарства «Скорук Максим Анатолійович» в судовому засіданні підтримали обрані правові позиції.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2007 року Приватним підприємством «Таврія» (орендар) укладено договори оренди земельних ділянок з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (орендодавці), згідно умов яких орендодавці передали, а орендар прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, вільну від обмежень та обтяжень у її використанні, загальною площею 9,292 га та 9,3036 га відповідно. Відповідно до розділу 2 договорів земельна ділянка передається в оренду орендареві для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва. Договори укладаються терміном на 5 років, починаючи з дня їх державної реєстрації та дати його реєстрації у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі. Пунктом 2.5 договорів встановлено, що по закінченню терміну договорів орендар має переважне право на поновлення договорів оренди земельної ділянки, яка є предметом цього договору, на новий термін.
Державна реєстрація вказаних договорів здійснена 23.03.2007 року.
10.02.2012 року Приватне підприємство «Таврія» направлено ОСОБА_8 та ОСОБА_7 листи-повідомлення про намір скористатись переважним правом на оренду земельної ділянки з додаванням проекту додаткової угоди.
26.03.2012 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали договори оренди цих земельних ділянок з Фермерським господарством «Скорук Максим Анатолійович».
-- визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 9,3036 га, укладений 26 березня 2012 року між Фермерським господарством «Скорук Максим Анатолійович» та ОСОБА_7;
-- визнано договір оренди земельної ділянки площею 9,3036 га від 10 лютого 2007 року, укладений між Приватним підприємством «Таврія» та ОСОБА_7, поновленим;
-- зобовязано ОСОБА_7 вчинити дії щодо укладення з Приватним підприємством «Таврія» додаткової угоди щодо поновлення договору оренди земельної ділянки площею 9,3036 га від 10 лютого 2007 року.
- від 01.07.2014 року по справі №182/1043/13-ц:
-- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 9,292 га, укладений 26 березня 2012 року між Фермерським господарством «ОСОБА_9А.» та ОСОБА_8;
-- визнати договір оренди земельної ділянки площею 9,292 га, укладений 10 лютого 2007 року між Приватним підприємством «Таврія» та ОСОБА_8, поновленим;
-- зобовязано ОСОБА_8 вчинити дії щодо укладення з Приватним підприємством «Таврія» додаткової угоди.
Ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.10.2014 року та 20.11.2014 року апеляційні скарги відхилені, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.04.2014 року та 01.07.2014 року відповідно залишені без змін.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2015 року та від 19.03.2015 року касаційні скарги відхилені, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.04.2014 року та 01.07.2014 року та апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.10.2014 року та 20.11.2014 року залишені без змін.

Відповідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, станом на час розгляду справи є такі, що набрали законної сили рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.04.2014 року та 01.07.2014 року, якими визнано недійсними договори від 26.03.2012 року, укладені між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як орендодавцями, та Фермерським господарством «Скорук Максим Анатолійович», як орендарем, визнано поновленими договори, укладені між Приватним підприємством «Таврія», як орендарем, та ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як орендодавцями, та зобовязано орендодавців вчинити дії щодо укладання додаткової угоди з Приватним підприємством «Таврія».

12.04.2016 року, оскільки між ПП «Таврія» та ОСОБА_7, ОСОБА_8 не було укладено додаткових угод щодо продовження строку первісних договорів оренди, між Фермерським господарством «Скорук Максим Анатолійович» та ОСОБА_8, ОСОБА_7 було укладено договори оренди земельних ділянок, за умовами яких в оренду передані земельні ділянки за кадастровими номерами №-01-003-0117 площею 9,292 га та №-01-003-0119 площею 9,3036 га.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданої 15.06.2016 року, позивачу стало відомо про те, що рішеннями державного реєстратора Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 13.06.2016 року №30018561 та №30026904 здійснено державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, що належать ОСОБА_7 розміром 9,3036 га та ОСОБА_8 розміром 9,2920 га відповідно, за Фермерським господарством «Скорук Максим Анатолійович».

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що на момент укладення договору оренди між ПП «Таврія» та ОСОБА_7, ОСОБА_8, діяв «Порядок державної реєстрації договорів оренди землі», затверджений постановою Кабінету міністрів України від 25.12.1998 року №2073, підпунктами 3, 4 якого було встановлено, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське та Севастопольське міське управління земельних ресурсів.

Відповідно до пункту 4 «Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 року №174, чинним на момент укладення договорів оренди землі від 10.02.2006 року, державна реєстрація державного акту на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Як встановлено судом, до Книги запису реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, про реєстрацію договорів оренди між ПП «Таврія» та ОСОБА_7, ОСОБА_8 були внесені записи 23.03.2007 року про реєстрацію права оренди земельних ділянок строком на 5 років.

Таким чином, станом на 23.03.2012 року дія договорів оренди, укладених між ПП «Таврія» та ОСОБА_7, ОСОБА_8, закінчилась.

Однак, рішеннями Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.04.2014 року та 01.07.2014 року встановлено переважне право позивача на укладення додаткової угоди для продовження користування спірними земельними ділянками, і звязку із чим в резолютивній частині судового рішення зобовязано сторони укласти додаткові угоди.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

З аналізу зазначеної статті вбачається, що у разі поновлення дії договорів оренди земельних ділянок, обовязковим елементом для подальшого користування цими земельними ділянками та здійснення державної реєстрації права оренди, є укладання додаткової угоди, що і було зобовязано вчинити ОСОБА_8, ОСОБА_7 рішеннями Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.04.2014 року та 01.07.2014 року.

Законом передбачено строки укладення такої додаткової угоди один місяць, та надано позивачу право звернення до суду у випадку відмови або зволікання в укладенні додаткової угоди з боку орендодавців.

Як встановлено судом, позивач відновленим в судовому порядку правом на поновлення договорів та покладеним обовязком на укладення додаткових угод, не скористався, з огляду на що і відсутнє право, закріплене в додатковій угоді, яке підлягало державній реєстрації.

Зі змісту статті 125 Земельного кодексу України судом встановлено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини 5 статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У статті 17 Закону України «Про оренду землі» визначено, що обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Отже, оскільки право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації, то і продовження строків оренди земельної ділянки, шляхом внесення змін (укладання додаткових угод) до договору оренди землі, також підлягає державній реєстрації, а право на продовження оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації.

Згідно вимог 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до змісту пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, в тому числі право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 Земельного кодексу України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд зазначає, що правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав, які підлягають реєстрації, спрямованість на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однією з засад державної реєстрації прав Закон №1952 визначив гарантування державою достовірності зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень (стаття 3).

При цьому встановлено, що державна реєстрація прав є обовязковою, а інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Особливістю правовідносин Закон №1952 у статті 3 визначив, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 9 Закону державний реєстратор прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №1952 відмовляє у державній реєстрації прав, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, встановлені статтею 17 Закону №1952, в частині 3 якої зазначено: документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, державний реєстратор перевіряє наявність необхідних документів, їх відповідність вимогам законодавства та відсутність перешкод для реєстрації.

Поряд цим, належить враховувати спрямованість держави на забезпечення визнання та захисту державою прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, які знайшли відображення та врегульовані Законом №1952.

До кола повноважень державного реєстратора входить дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства та визначення факту виникнення у заявника речового права на нерухоме майно.

Саме зазначене положення Закону №1952 встановлює межі дослідження наведених юридичних фактів. Ці межі вбачаються із поданих документів та прав, які з них виникають.

Оскільки державний реєстратор нерухомого майна виступає в спірних правовідносинах від імені держави, він повинен робити все в межах його компетенції для того, щоб надати учасникам обороту нерухомості державні гарантії охорони та захисту їх прав на нерухомість.

Виконання такого обовязку впливає на весь оборот нерухомості й захищеність прав його учасників, оскільки мінімізує ризики державної реєстрації прав на нерухоме майно або їх обтяжень з помилками.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші обєкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами.

Особлива цінність землі як обєкта прав на нерухомість зумовлює специфіку документів, які підтверджують виникнення та існування права власності та інших речових прав на неї.

За загальним правилом, визначеним частиною 6 статті 3 Закону №1952 будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано.

За загальним правилом державний реєстратор перевіряє наявність необхідних документів, їх відповідність вимогам законодавства та відсутність перешкод для реєстрації.

Здійснюючи державну реєстрацію речового права, державний реєстратор підтверджує від імені держави України відповідність вимогам закону всіх поданих документів, перелік яких є виключним, та в результаті встановлення такої відповідності проводить реєстраційну дію, за результатами якої в цивільний обіг вводиться відповідний обєкт речового права.

Першим та основним правилом і обовязком державного реєстратора, закріпленим пунктом 1 частини 2 статті 9 Закону №1952 є наступне:

1) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- - відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

- - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) повязує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Вказаний перелік є вичерпним.

Перевіряючи наданий пакет документів, що був поданий державному реєстратору ОСОБА_6, та на підставі якого були прийняті оскаржувані рішення від 13.06.2016 року та, як наслідок, проведено спірну реєстрацію земельних ділянок за ФГ «ОСОБА_9А.», судом встановлено, що державному реєстратору були надані:

- договори оренди земельних ділянок від 12.04.2016 року, укладених між Фермерським господарством «Скорук Максим Анатолійович» та ОСОБА_8, ОСОБА_7, за умовами яких в оренду передані земельні ділянки за кадастровими номерами №-01-003-0117 площею 9,292 га та №-01-003-0119 площею 9,3036 га;

- витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.06.2016 року, в яких зазначено про відсутність відомостей про обмеження у використанні земельних ділянок, щодо яких точиться спір;

- кадастрових планів земельних ділянок.

Судом було встановлено, що третіми особами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було отримано та надано державному реєстратору Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_6 інформацію з Державного земельного кадастру про відсутність будь-яких зареєстрованих договорів оренди земельних ділянок кадастровий номер :01:003:0117, кадастровий номер :01:003:0119.

Підпунктом 15 пункту 196 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року за № 1051 встановлено, що на офіційному веб-сайті Держгеокадастру за допомогою технологічних та програмних засобів Державного земельного кадастру оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, права користування (сервітут) земельної ділянки, права постійного користування, права оренди (суборенди) земельною ділянкою; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій). У разі надання відомостей про державну реєстрацію права оренди (суборенди) земельної ділянки зазначається цільове призначення такої земельної ділянки.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що 13 червня 2016 року, на момент проведення державним реєстратором Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_6 дій щодо державної реєстрації речового права ФГ «ОСОБА_9А.» на оренду земельної ділянки розміром 9,292 га, кадастровий номер -01-003-0117, на підставі договору оренди землі б/н від 12 квітня 2016 року з ОСОБА_8, на оренду земельної ділянки розміром 9,3036 га, кадастровий номер -01-003-0119, на підставі договору оренди землі б/н від 12 квітня 2016 року з ОСОБА_7 у ПП «Таврія» фактично було відсутнє право на оренду вищевказаних земельних ділянок у звязку з відсутністю визначеної законодавством України державної реєстрації даного права.

Договори оренди землі, укладені 12 квітня 2016 року між ФГ «ОСОБА_9А.», як орендарем, та ОСОБА_8 і ОСОБА_7, як орендодавцями, не є нікчемними в силу вимог статті 215 Цивільного кодексу України, оскільки їх недійсність не встановлена законом, а є оспорюваними правочинами, які позивачем в судовому порядку не оскаржувались та на момент розгляду цієї справи судом є дійсними.

Отже, державний реєстратор при прийнятті рішень про державну реєстрацію прав індексний номер 30018561, індексний номер 30026904 від 13 червня 2016 року, керуючись відомостями з Державного земельного кадастру, було встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує.

Державний реєстратор в цій справі є субєктом владних повноважень, який повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідачем не вчинено дій, що виходять за межі законодавства, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо посилань позивача на лист Управління Держгеокадастру у Нікопольському районі Дніпропетровської області №28-405-0.3-6551/2-16 від 13.09.2016 року, яким повідомлено, що згідно записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за №13 від 23.03.2007 року зареєстровано договір оренди земельної ділянки, заключний між ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ПП «Таврія», строком на 5 років, то суд зазначає, що строк дії цього договору закінчився після спливу 5 років з моменту проведення державної реєстрації цього договору, та сама лише реєстрація цього договору не може бути підтвердженням належної пролонгації вказаних договорів без укладання додаткової угоди, яка реєструється в установленому законом порядку.

Судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача у звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Таврія» до державного реєстратора Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_6, Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Фермерське господарство «Скорук Максим Анатолійович», ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування рішень відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 11 жовтня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1