Справа № 2а-14336/10/2670
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2010-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 листопада 2010 року № 2а-14336/10/2670

11:44

За позовомОСОБА_1
доДніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
ОСОБА_4,
ОСОБА_5,
ОСОБА_6
про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя: Кротюк О.В.

Секретар судового засідання: Гончаров В.В.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення, викладене у формі листа від 23.09.2010 № 48/415-696 про відмову в реєстрації місця проживання ОСОБА_1,

зобов'язати здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,

відшкодувати судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення положень статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»не здійснено реєстрацію місця проживання.

Відповідач повноваженого представника в судове засідання не направив, хоча докази належного повідомлення про розгляд справи знаходиться в матеріалах справи, заперечення проти позову не надав.

Оскільки немає перешкод для розгляду справи, в порядку частини шостої статті 128 КАС України справа розглядається за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

встановив:

позивач -ОСОБА_1 16.07.2010 вступила у шлюб із ОСОБА_3 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

04.09.2010 позивач звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання.

Оскаржуваним рішенням, викладеним у формі листа № 48/415-696 від 23.09.2010 повідомлено заявника, що «на даний час зареєструвати у квартирі АДРЕСА_1 неможливо, так, як згідно з Розпорядженням Київської міської держадміністрації № 850 від 24.05.2004 "Про надання дозволу на реконструкцію та забудову території мікрорайону, обмеженого АДРЕСА_2" вказівкою Головного управління житлового забезпечення КМДА від 28.09.2004 № 044/114/5-112 та листом КП „Житлоінвестбуд-УКБ" ГУЖЗ КМДА від 03.06.2004 № 114/026-2871 прописка (реєстрація) громадян у будинки, які підлягають відселенню заборонена.

Оскільки відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та враховуючи те, що будинок АДРЕСА_1 підлягає відселенню, зареєструвати Вас за вказаною адресою немає можливості.

Відповідно до положень ст.191 Житлового кодексу України всі спірні житлові питання вирішуються у судовому порядку».

Аналізуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11.12.2003 N 1382-IV, який регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними актами, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (частина 2 статті 2 Закону).

Статтею 6 Закону передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Для реєстрації особа подає: письмову заяву. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до уповноваженого органу, реєстрація може бути здійснена за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку; паспортний документ. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; два примірники талона зняття з реєстрації.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.

Зразки заяви та інших документів, необхідних для реєстрації місця проживання особи, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, адже у відповідача були відсутні законні підстави для відмови позивачеві в реєстрації місця її проживання. Вказаного висновку суд дійшов з огляду на те, що при зверненні позивачем повністю дотримано положень статті 6 Закону, при цьому, забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Підстави відмови в реєстрації зазначені відповідачем у відповіді нормами Закону не передбачені. Отже, за таких умов, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга статті 71 КАС України).

Враховуючи такі обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 158 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, викладене у формі листа від 23.09.2010 № 48/415-696, про відмову в реєстрації місця проживання ОСОБА_1.

Зобов'язати Дніпровське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (02100, АДРЕСА_1) за адресою: АДРЕСА_1.

Відшкодувати ОСОБА_1 (02100, АДРЕСА_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3,40 грн. за рахунок Державного бюджету України (Головне управління Державного казначейства України в місті Києві (01004, м. Київ, вул. Терещінківська, 11-а)).

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 та набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Кротюк