Справа № 2-а-1271/10/0270
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2010 р. Справа № 2-а-1271/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Котюжанській Тетяні Олександрівні

за участю:

позивача: директора ОСОБА_1

представника позивача : ОСОБА_2, що діє за довіренністю

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача : ОСОБА_4, що діє за довіренністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян

до: контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області, головного контролера-ревізора контрольно-ревізійного відділу в Тульчинському районі ОСОБА_3

про: визнання протиправними дій, скасування вимоги та листа

ВСТАНОВИВ :

Тульчинським територіальним центром соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян заявлено позов до контрольно-ревізійного управління (далі КРУ) у Вінницькій області, головного контролера-ревізора контрольно-ревізійного відділу у Тульчинському районі ОСОБА_3

Первинними вимогами позивача були наступні вимоги:

1. дії головного контролера-ревізора Контрольно-ревізійного відділу у Тульчинському районі ОСОБА_3А, які полягають у наданні безпідставних, необгрунтованих та протиправних висновків стосовно встановлених порушень в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян за період з 01.01.2007 р. по 01.09.2009 р. за № 20-07/24 визнати неправомірними;

2. скасувати вимогу Контрольно-ревізійного відділу у Тульчинському районі від 11.12.2009 року за № 20-14/525 про усунення порушень;

3. скасувати розпорядження Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області про зупинення операцій з бюджетними коштами на рахунках відкритих в органах Державного казначейства від 24.02.2010 року;

4. взнати нечинним та скасувати Акт в частині висновків про допущені порушення зв'язку з тим, що такі висновки не відповідають дійсним обставинам справи, є неправомірними та необґрунтованими , згідно вищевказаного переліку.

5. стягнути з державного бюджету України на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 3, 40 грн.

В процесі розгляду даної адімінстративної справи, позивачем неодноразово змінювались позовні вимоги. Остаточні позовні вимоги викладені в письмовій заяві за вх.№10643 від 25.05.2010 року, згідно якої позивач просить:

1.Дії головного контролера-ревізора Контрольно-ревізійного відді лу у Тульчинському районі ОСОБА_3А, які полягають у наданні безпідс тавних, необгрунтованих та протиправних висновків, які ґрунтуються на не дійсних обставинах справи та нечинному нормативно-правовому акті, а саме: Закону України "Про закупівлю товарів робіт і послуг за державні кошти", які втратив чинність 20.03.2008 р., а також винесені відповідно до неналежного нормативно-правового акту, інструкції з обліку продуктів харчування в лікувально-профілактичних та інших закладах охорони здоров'я, що фінан суються з бюджету, затвердженої МОЗ СРСР від 5 травня 1983 року №530, стосовно встановлених порушень в акті ревізії фінансово-господарської дія льності Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян за період з 01.01.2007 р. по 01.09.2009 р. за № 20-07/24 від 27.11.2009 року та порушенні чинного законодавства, зокрема ст. 15 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні", та п.7, п.38 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановоою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006р. №550, визнати неправомірними.

2.Скасувати п.2.3, 2.5, 3.2, 3.4, 4 вимоги Контрольно-ревізійного відділу у Тульчинському районі від 11.12.2009 року за № 20-14/525 про усунення порушень.

3.Визнати нечинним та скасувати лист КРВ у Тульчинському райо ні №20-09/520 від 09.12.2009 р.

4.Стягнути з державного бюджету України на користь позивача судовий збір в розмірі 3 грн. 40 коп.

Позов мотивовано тим, що контрольно-ревізійним відділом (далі КРВ) у Тульчинському районі проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян за період з 01.01.07 р. по 01.11.09 р. За результатами проведеної ревізії, КРВ у Тульчинському районі складено акт ревізії від 27.11.09 р. №20-07/24.

На підставі ст.ст.10,15 Закону України «Про контрольно-ревізійну службу в Україні» відповідачем предявлено лист від 09.12.09 р. №20-14/525 з вимогами щодо усунення позивачем виявлених порушень.

Позивач вважає дії відповідача протиправними, висновки, що викладені у вимозі, не відповідають дійсності, в звязку з чим звернувся до суду з зазначеними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 29.03.2010 р. відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача свої остаточні вимоги підтримали в повному обсязі, обгрунтовували вимоги обставинами, що викладені в позовній заяві та в заяві про уточнення до адміністративного позову, та посилались на докази, які долучені до матеріалів справи. Присили задовольнити позовні вимоги.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали з підстав викладених у запереченнях, які приєднані до матеріалів справи. Разом з тим, суду зазначили, що заявлені позивачем вимоги, за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права, визначених законом. В задоволенні позову просили відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно положення про Тульчинський територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації (надалі - Центр) є юридичною особою державною установою, що фінансується за рахунок місцевого бюджету.

На виконання п.1.2.2.2 Плану роботи контрольно-ревізійного відділу у Тульчинському районі на 3 квартал 2009 року та на підставі направлення начальника відділу за №60, головним контролером-ревізором КРВ у Тульчинському районі ОСОБА_3 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян за період з 01.01.07 р. по 01.09.09 р.

За результатами ревізії, КРВ у Тульчинському районі складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян від 27.11.09 р. за №20-07/24. Даний Акт підписаний із запереченнями. КРВ у Тульчинському районі, розглянувши заперечення, надано 09.12.2009 року №20-09/520 відповідь на заперечення.

Разом з тим, начальнику Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян з метою вжиття заходів по усуненню фінансових порушень, відповідачем предявлено лист від 09.12.09 р. №20-14/525 з вимогами щодо їх усунення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного спору є дії головного контролера-ревізора Контрольно-ревізійного відді лу у Тульчинському районі ОСОБА_3, які полягають у встановленні під час ревізії порушення законодавства з фінансових питань, лист КРВ у Тульчинському райо ні №20-09/520 від 09.12.2009 р., який є відповіддю на заперечення до Акту ревізії та лист вимога державної контрольно-ревізійної служби від 09.12.2009 року за № 20-14/525 "Про усунення порушень" в частині п.2.3, 2.5, 3.2, 3.4, 4.

Суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій посадової особи Контрольно-ревізійного відді лу у Тульчинському районі, які полягають у встановленні під час ревізії порушення законодавства з фінансових питань, задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідач відповідно до п. 16 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04. 2006 №550, здійснював проведення ревізії шляхом документальної перевірки, що передбачала контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною та фінансовою звітністю, договорами, розпорядчими та іншими документами об'єкта контролю, пов'язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності.

Отже, вчинення дій субєктом владних повноважень є способом реалізації наданої субєкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії є процес реалізації наданих законом функцій субєкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача несе акт індивідуальної дії вимога про усунення виявлених порушень, саме вона має вплив на його права та обовязки. Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для фізичної особи прав (чи інтересів).

Крім того, дії відповідача, які призвели до внесення до акту ревізії та вимоги необґрунтованих висновків, не можуть бути визнані судом неправомірними/протиправними, оскільки дії ревізорів з проведення ревізії відповідають вимогам Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні». Той факт, що до акта ревізії та вимоги були внесені необґрунтовані відомості, є підставою для визнання правових актів індивідуальної дії, прийнятих за наслідками таких дій, протиправними та їх скасування.

Скарги ж на дії службових осіб державної контрольно-ревізійної служби, як зазначено і в ст. 6 Ухвали Конституційного Суду України від 11.07.1997 № 34-з, відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» розглядаються та вирішуються начальником контрольно-ревізійного управління, чого позивачем зроблено не було.

Статтею 3 КАС України визначено, що адміністративний позов є звернення до суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах із суб'єктом владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій, якими згідно зі ст. 17 КАС України є прийняття рішень, тобто нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії.

Стаття 104 КАС України визначає право на звернення з таким позовом, якщо особа вважає, що порушені її права у сфері публічно-правових відносин, якими здійснення фінансового контролю та відповідно констатація фактів виявлених в ході ревізії, що фіксується актом, не являється.

З огляду на зазначене, суд зазначає, що вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню через відсутність порушення прав діями відповідача, а обраний позивачем спосіб захисту в цій частині не відповідає обєкту порушеного права.

Щодо вимог позивача в частині оскарження листа КРВ у Тульчинському райо ні №20-09/520 від 09.12.2009 р., який є відповіддю на заперечення до Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян за період з 01.01.2007 року по 01.11.2009 року, то суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

При такій правовій позиції позивача, суд досліджував, які юридичні наслідки для позивача має саме відповідь на заперечення до акту ревізії.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд вважає, що під правовим актом індивідуальної дії слід розуміти такий акт субєкта владних повноважень, який тягне для прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин певні правові наслідки.

В силу ч. 7 ст. 10 Закону України Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні управління має право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Частиною другою статті 15 цього Закону, встановлено, що законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку вимога Контрольно-ревізійного управління є розпорядчим документом субєкта владних повноважень, який обовязковий для виконання.

В судовому засідання представники не заперечували проти того, що лист від 09.12.09 р. №20-14/525 є вимогою в розумінні статті 10 Закону України "Про Державну контрольно - ревізійну службу в Україні".

Таким чином, правовим актом індивідуальної дії у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України є обовязкові вказівки Контрольно-ревізійного відділу Тульчинському районі, які викладені в вимозі-листі від 09.12.09 р. №20-14/525.

Рішення субєкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Натомість відповідь на заперечення до Акту, які просить позивач визнати нечинним та скасувати, не є нормативно-правовим актом або актом індивідуальної дії у розумінні Кодексу адміністративного судочинства, а відтак вказаний акт не має загально-обов`язкового характеру для суб`єкта якому він адресований та не породжує у нього обов`язків.

Крім того, відповідно до Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р. №550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, що не заперечується сторонами, відповідь на заперечення до Акту ревізії датовані 09.12.2009 року, вимога - 09.12.2009 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що судовому дослідженню підлягає обовязкові вказівки Контрольно-ревізійного відділу Тульчинському районі, які викладені в вимозі-листі від 09.12.09 р. №20-14/525 "Про усунення порушень, виявлених в період проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян за період з 01.01.07 р. по 01.09.09 р.".

Визнанню протиправним та скасуванню підлягають пункти 2.3, 2.5. та 3.2 вимоги КРВ у Тульчинському районі про забезпечення дотримання вимог Інструкції з обліку продуктів харчування в лікувально-профілактичних та інших закладах охорони здоровя, що фінансуються з бюджету, затвердженої Міністерством охорони здоровя СРСР від 05.05.1983 р. №530 та відшкодування зайво списаних продуктів харчування на суму 27 591, 83 грн. До такого висновку суд виходив з наступного.

Зі змісту наведеної інструкції вбачається, що її дія розповсюджуються лише на лікувально-профілактичні заклади та заклади охорони здоровя.

Як вбачається з Положення про Тульчинський територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, позивач не є а ні лікувально-профілактичним закладом, а ні закладом охорони здоровя.

Крім того, відповідно до п.10 Положення про Тульчинський територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян УПСЗН райдержадміністрації, терцентр у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації, управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації іншими нормативними актами з питань, що регулюють його діяльність, а також цим Положенням.

З огляду на викладене, можна зробити висновок про те, що дія Інструкції з обліку продуктів харчування в лікувально-профілактичних та інших закладах охорони здоров'я, що фінансуються з бюджету, затвердженої Міністеством охорони здоров'я СРСР від 5 травня 1983 року №530 (далі по тексту Інструкція №530) не поширюється на вказані правовідносини.

Разом з тим, як вбачається з Акту ревзії (стор.Акту 26) вбачається, що ревізією дотримання натуральних добових норм харчування в інтернатних установах для громадян похилого віку та інвалідів, вищих навчальних закладах І-ІІ рівня акредитації сфери управління Мінпраці, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №324 (далі по тексту Постанова №324) встановлено, що в порушення п.23 Інструкції №530 в період з 1 січня 2007 року по 1 жовтень 2009 року на підставі щоденних меню-вимог здійснено видачу та списання продуктів харчування понад середньодобові натуральні норми на загальну суму 30 940 грн.

Аналізуючи вказану вище Інструкцію №530, зокрема п.23, суд приходить до висновку, що вона не встановлює обовязку щодо дотримання норм списання продуктів харчування у відділенні постійного проживання.

Згідно метеріалів адміністративної справи, зокрема постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 15.04.2010 року, та пояснень директора терцентру, які надавались в ході судового засідання, вбачається, що протягом 2007-2008 років списання продуктів проводилось не до відповідно Інструкції №530, а згідно наказів МОЗ СРСР №369 від 1989 року та №333 від 10.03.1986 року. Проте, в Акті ревізії, зокрема в даній частині, відсутнє встановлення факту порушення вказаних вище наказів. Крім того, як зазначено самим перевіряючим, облік продуктів харчування та їх списання в закладах постійного проживання, наказами Міністерства праці та соціальної політики України не затверджувався. Отже, чіткого визначення щодо дотримання позивачем саме вказаної Інструкції №530 не встановлено, тому на думку суду перевіряючий повинен був перевірити дотримання списання продуктів харчування згідно нормативно-правових актів, відповідно до яких проводилась така процедура, а саме наказів МОЗ СРСР №369 від 1989 року та №333 від 10.03.1986 року.

Суд звертає увагу на те, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, а тлумачення закону в жодному разі не повинно спричиняти несправедливих обмежень прав особи. Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Разом з тим, судом при дослідженні доказів, береться до уваги постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 15.04.2010 року, відповідно до якої при проведенні перевірки прокуратурою Тульчинського району фактичного розтрати коштів не встановлено.

Той факт, що до акта ревізії та вимоги були внесені необґрунтовані відомості, є підставою для визнання правових актів індивідуальної дії протиправними та їх скасування. Таким чином, встановлене в ході ревізії зайве списання продуктів харчування позивачем на суму 30 940,1 грн. спростовуються матеріалами справи, а тому вимога відповідача щодо бюджетного відшкодування зайвого списання продуктів харчування є протиправною та підлягає скасуванню.

Відносно визнання протиправною та скасування п.3.4 вимог КРВ у Тульчинському районі щодо забезпечення відшкодування нецільового використання бюджетних коштів в сумі 30 723,67 грн. суд виходів з наступного.

З акта ревізії вбачається, що позивачем, при використанні бюджетних коштів передбачених у кошторисі центру на проведення капітальних ремонтів за КЕКВ 2133 у травні 2008 року проведено оплату вартості по будівництву вигрібної ями для стічних вод, біля приміщення реабілітаційного центру та улаштування в приміщеннях нової системи каналізації з підключенням їх до побутових вигрібних ям. Вартість будівельно-монтажних робіт за травень 2008 року склала 30 000 грн., які необхідно було провести по КЕКВ 2120 «Капітальне будівництво».

Перевіряючий в Акті ревізії зробив висновок, що Центром допущено нецільове використання коштів, чим порушено положення ст. 119 Бюджетного кодексу України. Однак, суд вважає вказані доводи відповідача хибними, оскільки нецільовим визначається витрачання коштів, усупереч напрямкам, передбачених кошторисом.

За змістом ст. 119 вказаного кодексу - нецільове використання бюджетних коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет, виділеним бюджетним асигнуванням чи кошторису, має наслідком зменшення асигнувань розпорядникам бюджетних коштів на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, і притягнення відповідних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законами України.

Як встановлено судом з наданого позивачем кошторису на виконання робіт, кошти в розмірі 30 тис. грн., що на думку відповідача підлягають бюджетному відшкодуванню, використовувались не тільки на каналізаційні роботи, а й на інші: розбирання та улаштування підлоги в столовій, кухні, та санвузлів, розбирання печей, монтаж перекритів, та інше. зазначене підтверджується Актом приймання виконаних підрядних робіт за травень 2008 року.

Крім того, як вбачається з Локального кошторису №2-1-1, складеного в поточних цінах станом на 26.05.2008 року, акту виконаних робіт, сума, на яку профінансовано роботи з улаштування вигрібних ям, становить 10 982 грн.

Відповідно до п.2.12 Наказу державного комітету України з питань ЖКГ від 10.08.04 р. №150 до капітального відносяться відновлення або налаштування нового внутрішнього водопроводу та каналізації, приєднання їх до відповідних мереж; улаштування додаткових оглядових колодязів не дворових мереж у місцях приєднання; улаштування нових санітарних вузлів; усі будівельні роботи повязані із капітальним ремонтом водопроводу та каналізації.

В той же час, при проведенні капітального ремонту позивач керувався наказом Державного казначейства України від 04.11.04 р. №194, згідно вимог якого, капітальний ремонт окремих вузлів та систем, зокрема каналізації відображається за КЕКВ 2130 .

Разом з тим, суд бере до уваги, що кошти на проведення капітальних ремонтів були виділені із районного бюджету згідно рішень Тульчинської районної ради, які були використанні в межах асигнувань на ці роботи.

Крім того, задовольняючи вимоги позивача в частині визнання протиправною та скасування п.3.4 вимог КРВ у Тульчинському районі суд бере до уваги постанову Тульчинського районного суду від 22.01.10 року, згідно якої, справу про притягнення директора відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення передбаченого ст.164-12 КУпАП використання бюджетних коштів усупереч їх нецільовому призначенню, - провадженням закрито.

Згідно з ч.4 ст.71 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, суд приходить до висновку, про протиправність п. 3.4 вимог КРВ у Тульчинському районі та необхідності скасування вимоги в цій частині.

Стосовно визнання протиправною та скасування п.4 вимог щодо забезпечення створення в установі тендерного комітету та зобовязання при закупівлі товарів, робіт та послуг дотримуватись вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.08 р. №921, суд виходив з нижче наведеного.

З матеріалів акта ревізії від 27.11.09 р. №20-07/24 вбачається, що ревізором, при ревізії застосування процедур при закупівлі товарів, робіт та послуг за державні кошти (а.Акту 33) зроблено висновок, що станом на 01 вересня 2009 року в Центрі тендерний комітет не створено.

Як встановлено в судовому засіданні, Тульчинський територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян до 31.03.09 р. був терцентром УПСЗН Тульчинської РДА.

Відповідно до п.3.ст.22 Бюджетного кодексу України головним розпорядником коштів на 2007-09 рр. (ревізований період) Тульчинського територіального центру було управління праці та соціального захисту населення Тульчинської РДА.

Згідно метеріалів справи вбачається, що наказом начальника УПСЗН від 11.10.05 р. №21 (а.с.57) затверджено склад тендерного комітету. А його наказом від 26.11.07 р. за №25 про створення тендерного комітету було утворено тендерний комітет управління праці та соціального захисту населення Тульчинської РДА, до складу якого згідно положення від 02.01.03 р. про Тульчинський терцентр входив заступник директора Центру (а.с.59). В подальшому, наказом начальника УПСЗН Тульчинської РДА від 21.11.08 р. №39 створено тендерний комітет Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян УПСЗН Тульчинської РДА (а.с.60-61).

Згідно з п.4.1 Положення про порядок створення, основні функції тендерного комітету, управління щодо організації та проведення процедур закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого наказом начальника Управління №20 від 29.11.06 р. визначено, що тендерний комітет має право від імені Управління та структурних підрозділів у межах наданих повноважень виступати організатором торгів на закупівлю товарів, робіт і послуг. Тобто, до компетенції тендерного комітету УПСЗН у 2007-08 рр. належало виступати організатором торгів як від імені Управління так і від імені центру. З грудня 2008 року у центрі створено тендерний комітет.

Встановлено, що закупівля продуктів харчування, оплата вартості транспортних послуг проводилась тендерним комітетом у порядку визначеному п.2.2. рішення Міжвідомчої комісії з питань державних закупівель №ОІ/7 2007 р. шляхом визначення окремих частин предмета закупівлі (лотів) за показниками Держаного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97, що підтверджується річними планами закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти від 10.01.07 р., 18.01.08 р., 26.01.09 р. (а.с.62, 65-73).

При цьому, твердження відповідача, як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог щодо скасування п.4 вимог КРВ у Тульчинському районі є обставина, що позивач під час ревізії самостійно не надав будь-яких даних щодо створення тендерного комітету, розцінює судом критично.

Таким, чином, судом встановлено, що вимога КРВ у Тульчинському районі щодо забезпечення створення в установі тендерного комітету та зобовязання при закупівлі товарів, робіт та послуг дотримуватись вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.08 р. №921, є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Виходячи із меж позовних вимог, як підставу для їх задоволення позивач зазначає, що в Акті ревізії неправильно зазначено назву позивача, а саме Тульчинський районний центер соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, замість Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян. Зазначене має місце, проте формально не впливає на результати перевірки.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією ( 254к/96-ВР) та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахування встановлених у судовому засіданні обставин справи та вищезазначених положень чинного законодавства України, суд вважає, що позов обгрунтований не в повній мірі, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

В силу ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати п.2.3, 2.5, 3.2, 3.4, 4 вимоги Контрольно-ревізійного відділу в Тульчинському районі "Про усунення порушень, виявлених в період проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Тульчинського районного центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян за період з 01.01.2007 року по 01.11.2009 року" від 09.12.2009 року №20-14/525.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на користь Тульчинського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян судового збору у розмірі 1,70грн.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 01.06.10

Суддя. /підпис/. ОСОБА_5

Копія вірна:

Суддя:

Секретар:

28.05.2010