Справа № 2-а-4597/10/0270
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2011-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2011 р. Справа № 2-а-4597/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Альчука Максима Петровича,

при секретарі судового засідання: Колодійчук Олександр Вікторович

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 - представник за довіреністю

відповідача : ОСОБА_2 - представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до: державної податкової інспекції у Тульчинському районі Вінницької області

про: визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у Тульчинському районі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Тульчинському районі проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання податкового, валютного та іншого законодавства позивача, за наслідком якої складено акт № 307/17/НОМЕР_1 від 11.10.2010 року, яким встановлені порушення статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", внаслідок чого позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 382760,98 грн. та п.9.4 ст.9, п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого, ФОП ОСОБА_3 визначено податкове зобовязання по податку на додану вартість в сумі 485262,00 грн.

Позивач з даними рішеннями не погоджується, вважає їх необґрунтованими та незаконними, просить їх скасувати.

До початку судового розгляду позивач надав суду заяву про зміну позовних вимог, в якій, окрім заявлених раніше позовних вимог, ОСОБА_3 просить також визнати протиправними рішення субєкта владних повноважень в.о. начальника ДПІ у Тульчинському районі в частині направлення запиту про документальне підтвердження здійснення господарських операцій та призначення позапланової перевірки позивача.

Крім того, ОСОБА_3 просить визнати протиправними рішення відповідача в частині видання наказу від 01.10.2010 року №200 про продовження виїзної позапланової перевірки позивача з 04.10.2010 року по 06.10.2010 року, а також визнати недійсним акт № 307/17/НОМЕР_1 від 11.10.2010 року про результати планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства.

Відповідно до ст. 51 КАС України, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Враховуючи наведені положення статті, судом прийнято заяву про зміну позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, окремо суду пояснивши що вважає вище зазначені рішення ДПІ у Тульчинському районі протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки у перевіряємому періоді позивачем здійснювалась господарська діяльність по закупівлі коров'ячого молока у населення, згідно договору доручення № 4 від 30.12.2009 року укладеного між ФОП ОСОБА_3 (повірений) та ВАТ "Літинський молочний завод" (Довіритель).

Предметом вказаних договорів є здійснення юридичних дій, пов'язаних з закупівлею у населення свіжого незбираного коровячого молока за ціною, не нижче узгодженої Сторонами. При укладені відповідних угод з постачальниками (фізичними особами), Повірений зобов'язаний діяти в інтересах довірителя та діяв як комерційний представник довірителя. Так в 2009 та 2010 роках на виконання умов договорів доручення з каси Довірителя - ВАТ "Літинський молочний завод" було перераховано та видано під звіт грошові кошти на загальну суму 3 229 296,97 грн. (2163101,22 грн. та 1066195,75 грн. відповідно), комерційному представнику - ФОП ОСОБА_3 в рахунок виконання зобов'язань по закупівлі молока у фізичних осіб за укладеними договорами доручення, які в подальшому були використані за призначенням.

Представник позивача посилається на те, що у разі надходження на розрахунковий рахунок (або отримання під звіт готівки) платника єдиного податку коштів згідно договору доручення, до обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) включається лише сума коштів, яку суб'єкт одержав як винагороду (плату) за виконані ним зобов'язання. При цьому, готівкові кошти у сумі 3 229 296,97 грн., отримані за перевіряємий період ФОП ОСОБА_3 під звіт з каси довірителя ВАТ "Літинський молочний завод" під виконання зобов'язань по закупівлі молока у фізичних осіб за договорами доручення не є його доходом і відповідно до складу виручки від реалізації не повинні включатися та оподатковуватись єдиним податком, оскільки фактично є витратами Довірителя, понесеними у зв'язку з придбанням сировини (молока) у населення. До складу виручки слід враховувати лише винагороду за надані послуги, яка складає 471108,85 грн. в 2009 році та 201914,00 грн. в 2010 році.

Таким чином, на думку представника позивача, в перевіряємий період позивачем не було допущено перевищення гранично допустимого розміру виручки при наданні послуги по закупівлі молока, встановленого ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування" та не порушено вимоги п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість", при отриманні якої, необхідно зареєструватись платником податку на додану вартість, у звязку з чим, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Тульчинському районі № /0 та № /0 від 25.10.2010 року.

Представники ДПІ у Тульчинському районі в судовому засіданні заперечували проти заявленого позову, посилаючись на письмові заперечення від 25.11.2010 року та 03.12.2010 року, окремо суду наголосивши на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті в межах наданих повноважень та відповідно до порушень виявлених в ході проведення перевірки, у звязку з чим, просили відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в обґрунтування та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач - ФОП ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 23.02.2004 року зареєстрований як фізична особа-підприємець Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області, про що видано Свідоцтво про державну реєстрацію серії В00 № 759000 та взято на податковий облік платників податків в ДПІ у Тульчинському районі (а.с. 9).

Як встановлено в судовому засіданні, ФОП ОСОБА_3 є платником єдиного податку та здійснює діяльність з посередництва в торгівлі сільськогосподарською сировиною за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності.

Судом встановлено, що посадовими особами відповідача на підставі направлень № 433 від 27.09.2010 року та №435 від 04.10.2010 року та у відповідності до п. 1 ч. 6 ст. 111 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" в період з 27.09.2010 року по 06.10.2010 року проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_3 за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року.

За результатами перевірки складено Акт № 307/17/НОМЕР_1 від 11.10.2010 року, яким встановлено, що позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, в період з 01.10.2009 року по 30.06.2010 року отримав виручку в загальній сумі 3229296,97 грн. від надання послуг по закупівлі молока у населення від імені довірителя ВАТ "Літинський молочний завод" за договором доручення № 4 від 30.12.2009 року, однак задекларував лише суми винагород за надання таких послуг, які складають 471108,85 грн. в 2009 році та 201914,00 грн. в І півріччі 2010 року.

Тим самим, на думку податкового органу, ФОП ОСОБА_3 перевищив гранично допустиму суму виручки (500 000 грн.) яка надійшла на його розрахунковий рахунок від здійснення підприємницької діяльності, що позбавляє його права перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, порушивши вимоги ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування" та ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" в результаті чого, ФОП ОСОБА_3 занижено валові доходи в сумі 382760,98 грн., в т.ч. за 2009 рік на суму 240098,63 грн. та за 2010 рік 142662,35 грн.

Крім того, актом перевірки зафіксоване порушення ФОП ОСОБА_3 п.9.3, п.9.4 ст.9, п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", зокрема встановлено що ФОП ОСОБА_3 занизив податкове зобовязання по податку на додану вартість на суму 48526,00 грн.

На підставі акту перевірки, ДПІ у Тульчинському районі прийняті податкові повідомлення-рішення №/0 від 25.10.2010 року, яким ФОП ОСОБА_3 визначено податкове зобовязання по сплаті податку з доходів фізичних осіб в сумі 382760,98 грн. та №/0 від 25.10.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання по сплаті податку на додану вартість в сумі 727893,00 грн., з яких: 485262,00 грн. основний платіж, 242631,00 грн. штрафні (фінансові) санкції (а.с.10-11).

Визначаючись щодо правомірності прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, суд в першу чергу звертає увагу на те, що причиною виникнення спірних правовідносин є різна позиція сторін щодо підстав та порядку застосування спрощеної системи оподаткування при здійсненні підприємницької діяльності позивачем, а відтак, і розбіжностей в методах розрахунків податкових зобовязань.

Так, судом встановлено, що позивач займався підприємницькою діяльністю, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування відповідно до Указом Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ 727/98).

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_3 здійснював закупівлю коровячого молока у населення згідно з договором доручення №4 від 30.12.2009 року укладеним з ВАТ "Літинський молочний завод" (, смт. Літин, Вінницька область).

За умовами договору ФОП ОСОБА_3 (Повірений) за винагороду зобовязався від імені та за рахунок ВАТ "Літинський молочний завод" (Довірителя) здійснювати юридичні дії, повязані з закупівлею у населення коровячого молока, за ціною не нижче узгодженої Сторонами в додатку до цих Договорів. Довіритель зобов`язується сплатити Повіреному винагороду, розмір якої визначено в цих договорах. При укладенні відповідних угод з постачальниками Повірений зобовязаний діяти від імені, за рахунок та в інтересах Довірителя як комерційний представник останнього.

На виконання взятих на себе договірних зобовязань позивач за рахунок коштів ВАТ "Літинський молочний завод" проводив розрахунки за заготовлене молоко із здавачами та отримував за це від Довірителя винагороду.

Судом зясовано та сторонами не заперечується той факт, що загалом в період 2009-першого півріччя 2010 років по видаткових касових ордерах ФОП ОСОБА_3 отримав від ВАТ "Літинський молочний завод" грошові кошти в сумі 3 229 296,97 грн., яка включає в себе як кошти на розрахунки із здавачами молока , так і кошти, призначені як винагорода ФОП ОСОБА_3 за виконання договорів доручення.

При цьому до складу виручки позивач врахував лише винагороду за надані послуги, яка, як виявилось, не перевищує гранично допустимий її розмір згідно ст. 1 Указу 727/98, тим самим стверджуючи про відсутність підстав переходити на загальну систему оподаткування та реєструватись платником податку на додану вартість.

Однак, з такою позицією позивача суд погодитись не може виходячи з наступного.

Указом № 727/98 запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, п. 1 ст. 1 якого надає фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно з положенням п. 4 ст. 1 Указу № 727/98 під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

А у разі порушення вимог, установлених ст. 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу) (стаття 5).

Із системного аналізу наведених вище положень Указу № 727/98 вбачається, що наявність хоча б однієї з таких підстав як: загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що перевищує допустимий розмір для платників єдиного податку; здійснення операцій або укладання угод на суму, що перевищує допустимий розмір для підприємців - платників єдиного податку; перевищення обсягу виручки, максимально встановленого для платників єдиного податку; недотримання форми розрахунків - передбачають перереєстрацію платника єдиного податку платником податків на загальних підставах.

Отже суд приходить до висновку, що позивач, отримавши у власну касу (під звіт) суму коштів в розмірі 3 229 296,97 грн., яка перевищує дозволений Указом № 727/98 розмір виручки, а саме 500000 грн., повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, а також сплачувати податки на загальних підставах, починаючи з наступного звітного податкового періоду (підпункт 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, пункт 9.4 статті 9 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі Закон № 168/97-ВР ; статті 1, 2, 5 Указу № 727/98).

Оскільки позивач, всупереч викладеному, не зареєструвався платником податку на додану вартість, останній, в силу п. 9.4 ст. 9 Закону № 168/97-ВР має нести відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Так, згідно з пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 168/97-ВР об'єктом оподаткування ПДВ є операції з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Як зазначено в п.п. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6 Закону № 168/97-ВР об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків. Податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

При цьому у випадках коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування згідно абз. 2 п. 4.7 ст. 4 Закону № 168/97-ВР є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом.

Судом зясовано, що ФОП ОСОБА_3, отримавши за період своєї господарської діяльності за період 2009-2010 років виручку в сумі 3229296,97 грн., не зареєструвався платником податку на додану вартість та не вів податковий облік по даному платежу, у звязку з чим безпідставно занизив податкові зобовязання на 485262,00 грн.

Згідно із п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Як вбачається з матеріалів справи за заниження позивачем податкових зобовязань з ПДВ на 485262,00 грн. відповідачем донараховано підприємцю 242632 грн. штрафних санкцій.

Таким чином суд приходить до висновку, що податкове повідомлення рішення ДПІ у Тульчинському районі № /0 від 25.10.2010 року прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, визначене у ній зобовязання з урахуванням штрафних санкцій правомірно обраховано виходячи з бази оподаткування загального обсягу отриманої виручки, а тому підстав для його скасування суд не вбачає.

Отже в цій частині позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Суд також відмовляє позивачу в частині уточнених позовних вимог щодо визнання протиправними рішення відповідача щодо направлення запиту про документальне підтвердження здійснення господарських операцій та визнання протиправним рішення в частині видання наказу про продовження виїзної позапланової перевірки позивача, а також визнання недійсним акту перевірки № 307/17/НОМЕР_1 від 11.10.2010 року, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи свої доводи позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст.13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" в момент направлення письмового запиту, проте вказана стаття не визначає правильність складання та направлення таких запитів.

Згідно зі ст. 11-2 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Як встановлено судом, направлення на перевірку та наказ №198 від 27.09.2010 року вручені позивачу 27.09.2010 року без порушень вимог чинного законодавства. До проведення позапланової виїзної документальної перевірки посадову особі ДПІ у Тульчинському районі було допущено, а отже вимоги позивача щодо незаконності проведення перевірки не відповідають дійсності.

Крім того, суд не бере до уваги твердження позивача щодо неправомірного продовження відповідачем виїзної позапланової перевірки, оскільки в процесі судового розгляду знайшли підтвердження доводи відповідача щодо проведення зустрічних перевірок по взаєморозрахунках позивача, а відтак необхідності продовження терміну проведення оскаржуваної перевірки.

Також судом не приймаються до уваги доводи позивача про визнання недійсним акту перевірки № 307/17/НОМЕР_1 від 11.10.2010 року, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.17 КАС України предметом розгляду в адміністративній справі можуть бути лише такі рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, з якими повязується виникнення прав та обовязків у інших осіб. Стаття 6 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та іншими підзаконними актами, виданими відповідно до цього Закону, визначено форму рішення податкового органу, з яким повязується у платника податків виникнення податкових зобовязань податкове повідомлення рішення.

В свою чергу, акт перевірки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії в розумінні п.1 ч.1 ст.17 КАС України, а тому не може бути скасованим, як цього вимагає позивач.

Таким чином, акт перевірки не може бути оскаржено в адміністративному суді, оскільки даний документ не має обовязкового характеру та не тягне за собою юридичних наслідків.

Що ж до податкового повідомлення-рішення №/0 від 25.10.2010 року суд приходить до висновку, що сума податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб визначена відповідачем невірно.

З акту перевірки слідує, що податковий орган за базу оподаткування податком з доходів фізичних осіб взяв валовий дохід позивача в загальній сумі 3 229 296,97 грн., в яку враховано як кошти отримані підприємцем від Довірителя на закупівлю молока так і кошти, визначені як його винагорода за надані послуги.

Згідно з п. 22.10 ст. 22 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю здійснюється відповідно до розділу IV Декрет Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92.

Як зазначено у ст. 13 даного Декрету оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

А згідно з п. 1.2 ст. 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених пп. 4.2.16 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Із викладеного випливає що в даному випадку базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб, на відміну від податку на додану вартість, є не вся виручка, що отримана підприємцем на розрахунковий рахунок чи в касу, а той дохід, що отриманий ним від продажу товарів, надання послуг, чи виконання робіт, тобто ті кошти, що є його власністю та якими він розпоряджається на власний розсуд.

Тобто базою оподаткування для визначення податку з доходів фізичних осіб від здійсненої ним підприємницької діяльності має бути лише сума коштів, отримана ним в якості винагороди за послуги, повязані з закупівлею молока для ВАТ "Літинський молочний завод", а це за 2009 рік 471108,85 грн. та за І півріччя 2010 року 201914,00 грн.

У звязку з тим, що невірно визначений обєкт оподаткування став наслідком нарахування ФОП ОСОБА_3 невірної суми податку з доходів фізичних осіб, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у Тульчинському районі №/0 від 25.10.2010 року є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого субєкти владних повноважень зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд присуджує йому з Державного бюджету України частково понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Тульчинському районі № /0 від 25.10.2010 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 1 грн. 70 коп. судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 10.01.10

Суддя Альчук Максим Петрович

04.01.2011