Справа № 361/2614/15-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/36913/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Голяшкіна О.В.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області та просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області при наданні позивачу довідки про грошове забезпечення на роботах в третій зоні небезпеки (в зоні відчуження), м. Прип'ять, за період з 26 по 29 квітня 1986 року без урахування виплати коштів за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення;

- зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області провести розрахунок грошового забезпечення позивача з урахуванням вимог Постанови Ради міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7, розпорядження Ради міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964рс за роботу в третій зоні небезпеки (зоні відчуження), м. Прип'ять, за період з 26 по 29 квітня 1986 року, врахувавши одноразову грошову винагороду за отриману гранично допустиму дозу радіації в розмірі 615 карбованців, заробітну плату з урахуванням коефіцієнта 4,5 та добові в розмірі 3,5 карбованців;

- зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на підставі проведеного розрахунку осучаснити його та стягнути на користь позивача недосплачену суму коштів, одноразову грошову винагороду за отриману гранично допустиму дозу радіації в третій зоні небезпечності (зоні відчуження), м. Прип'ять, за період з 26 по 29 квітня 1986 року в розмірі трьох місячних окладів грошового утримання на посаді;

- зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області видати позивачу довідку про його грошове забезпечення з урахуванням вимог, передбачених Постановою Ради міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7, розпорядженням Ради міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964рс за роботу в третій зоні небезпеки (зоні відчуження), м. Прип'ять, за період з 26 по 29 квітня 1986 року;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням даних в довідці про грошове забезпечення під час перебування в третій зоні небезпеки (зоні відчуження), м. Прип'ять, за період з 26 по 29 квітня 1986 року, що буде видана Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, сплатити недосплачену суму за останні шість місяців з жовтня 2014 року та в подальшому здійснювати відповідні виплати безстроково-довічно.

Позов мотивований тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та відповідно до положень Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 має право на призначення пенсії виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження.

Також позивач зазначив, що у виданій Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області довідці про грошове забезпечення на роботах в третій зоні небезпеки відсутнє врахування виплати коштів за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення в розмірі 615 крб. та добових у розмірі 3 крб. 50 коп., коефіцієнту за перебування в зоні небезпечності - 4,5.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року позов задоволено частково:

зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України провести розрахунок грошового забезпечення та надати довідку про грошове забезпечення з урахуванням вимог, передбачених постановою Ради міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, розпорядження РМ СРСР від 17 травня 1986 року № 964рс;

зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області здійснити перерахунок пенсії з урахуванням даних, які містяться в довідці про заробітну плату під час знаходження в зоні відчуження за період з 26 квітня 1986 року по 29 квітня 1986 року та здійснити відповідні виплати;

в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою від 29 травня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області вніс виправлення в резолютивну частину постанови від 20 травня 2015 року, згідно з якими відповідні абзаци належить читати:

«зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України провести розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 та надати довідку про його грошове забезпечення з урахуванням вимог передбачених постановою Ради міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, розпорядження РМ СРСР від 17 травня 1986 року № 964рс;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з урахуванням даних, які містяться в довідці про заробітну плату під час знаходження в зоні відчуження за період з 26 квітня 1986 року по 29 квітня 1986 року та здійснити відповідні виплати з 03 березня 2005 року».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позову відмовлено повністю.

Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року скасовано зазначену ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року про виправлення описки.

У поданій касаційній скарзі позивач, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі відповідні рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 Постанови УРСР і Української Ради професійних союзів від 10 червня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» час роботи в 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС військовослужбовцям і військовим будівельникам військово-будівельних загонів і частин, а також військовозобов'язаним, призваним на збори, зараховується до трудового стажу і до стажу, що дає право на пільгову пенсію за Списком № 1, у трикратному розмірі.

Відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» введено зони небезпечності в залежності від рівня радіоактивного забруднення території з відповідною оплатою, а саме: в 3-й зоні небезпечності - з п'ятикратному розмірі в порівнянні з встановленими діючим законодавством нормами, у 2-й зоні - чотирикратному розмірі і в 1-й зоні - трьохкратному розмірі. Ці норми в оплаті роботи з зонах небезпечності поширені на осіб начальницького і рядового складу органів Внутрішніх справ СРСР, які були задіяні на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 листопад 1993 року № 1006-р «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше органам внутрішніх справ дозволено перераховувати їх грошове утримання за періоди роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності де вони несли службу. Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначити і перерахувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

Також, розпорядженням Ради Міністрів СРСР «Про оплату праці військовослужбовців-учасників ліквідації аварії на ЧАЕС» від 23 травня 1986 року № 1031 рс передбачено поширити, в тому числі і на військовослужбовців керівного і рядового складу органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, порядок і розміри підвищення оплати праці, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс. Грошове утримання у збільшених розмірах виплачувати виходячи із посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також із окладів по військовому і спеціальному званню.

Відповідно до пункту 7 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Пунктом 2 цього ж Порядку визначено Пенсійному фонду України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ.

Відповідно до Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс зазначені виплати здійснювалися за рахунок фонду заробітної плати і визначалися як підвищення оплати праці.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області, одержуючи пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до маршрутного листа від 20 січня 2012 року № 15/Ф-190, виданого Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, позивач брав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС та знаходився в зоні відчуження: 26 квітня 1986 року в м. Чорнобиль; з 27 квітня 1986 року по 29 квітня 1986 року в м. Прип'ять. Згідно картки обліку радіоактивного опромінення ОСОБА_2 отримав дозу опромінення на рівні 33,45 бер.

За даними довідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 27 лютого 2015 року № 121 позивачеві за роботу в населених пунктах зони відчуження (м. Чорнобиль - 26 квітня 1986 року; м. Прип'ять - 27 квітня 1986 року - 29 квітня 1986 року) по відомості від 20 травня 1986 року № 4 виплачена заробітна плата в сумі 133 крб. 89 коп. з урахуванням коефіцієнта 4,5.

Вважаючи, що за виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС йому підлягають до виплати: одноразова винагорода в розмірі трьох місячних окладів у зв'язку з отриманням максимально допустимої дози радіації, добові у розмірі 3 крб. 50 коп. та заробітна плата з урахуванням кратності, яка залежить від зони небезпеки, ОСОБА_2 в березні 2015 року звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області із заявою, в якій просив видати довідку про заробітну плату за роботу у зоні відчуження із включенням до неї зазначених складових.

Листом від 27 лютого 2015 року № 2/Ф-16 названий відповідач відмовив у видачі такої довідки з посиланням на те, що довідка від 27 лютого 2015 року № 121 відповідає відомостям розрахункового листа.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість відповідної частини позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з мотивів, що одноразова винагорода у розмірі трьох місячних окладів та добові позивачеві не виплачувались.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на передчасність висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині, з огляду на наступне.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 Кодексу адміністративного судочинства України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Таким чином, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Таких висновків необхідно дотримуватися судам під час ухвалення рішень.

Поряд з цим, задовольняючи позову в частині покладення на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України обов'язку провести розрахунок грошового забезпечення позивача та надати довідку про грошове забезпечення (з урахуванням вимог, передбачених постановою Ради міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, розпорядження РМ СРСР від 17 травня 1986 року № 964рс) та в частині покладення на орган Пенсійного фонду обов'язку здійснити перерахунок пенсії з урахуванням відповідної довідки, суд першої інстанції проігнорував позовні вимоги ОСОБА_2 у частині визнання дій управління Міністерства внутрішніх справ України неправомірними та стягнення на користь позивача недосплаченої суми коштів і одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації.

Суд апеляційної інстанції на вказану помилку суду першої інстанції уваги не звернув.

При цьому, суд апеляційної інстанції мотивував відмову у задоволенні позову, зокрема, невиплатою позивачу одноразової винагороди, що могло вплинути на розмір пенсії останнього, тоді як із цього приводу в справі заявлена окрема позовна вимога.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 залишились без належного розгляду.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, зважаючи на недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права щодо повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанов судів обох інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судам при новому розгляді необхідно надати оцінку строкам звернення позивача з кожною із заявлених позовних вимог із урахуванням частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, за необхідності - уточнити зміст та підстави таких позовних вимог, після чого надати їм оцінку крізь призму частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням установленого статтею 8 цього Кодексу принципу верховенства права.

Щодо оскарження позивачем ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року, якою скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року про виправлення описки, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено вище, постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року позов задоволено частково. Суд першої інстанції постановив:

зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України провести розрахунок грошового забезпечення та надати довідку про грошове забезпечення з урахуванням вимог, передбачених постановою Ради міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, розпорядження РМ СРСР від 17 травня 1986 року № 964рс;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області здійснити перерахунок пенсії з урахуванням даних, які містяться в довідці про заробітну плату під час знаходження в зоні відчуження за період з 26 квітня 1986 року по 29 квітня 1986 року та здійснити відповідні виплати;

в іншій частині позову відмовити.

Вказаною ухвалою від 29 травня 2015 року суд першої інстанції вніс виправлення в резолютивну частину постанови від 20 травня 2015 року, згідно з якими відповідні абзаци належить читати:

«зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України провести розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 та надати довідку про його грошове забезпечення з урахуванням вимог передбачених постановою Ради міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, розпорядження РМ СРСР від 17 травня 1986 року № 964рс;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з урахуванням даних, які містяться в довідці про заробітну плату під час знаходження в зоні відчуження за період з 26 квітня 1986 року по 29 квітня 1986 року та здійснити відповідні виплати з 03 березня 2005 року».

Скасовуючи ухвалу про виправлення описки, суд апеляційної інстанції виходив з насупного.

Відповідно до статті 169 КАС України суд може з власної ініціативи або за заявою особи, що брала участь у справі, чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Тобто, зазначена стаття передбачає можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки.

Однак, суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, встановлених статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, фактично постановивши нове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування ухвали про виправлення описки.

Доводи касаційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції в цій частині дана вірно, порушень процесуального права при постановленні ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року не допущено.

Керуючись статями 160, 167, 220, 222, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: