Справа № 2-а-3832/10/0270
Суддя: Чудак Олеся Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 р. Справа № 2-а-3832/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чудак Олесі Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Балан Марині Анатоліївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Вінницької міжрайонної державної податкової інспекції

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про: стягнення заборгованості зі сплати єдиного податку за рахунок активів

ВСТАНОВИВ :

28 вересня 2010 року Вінницька міжрайонна державна податкова інспекція (Вінницька МДПІ) звернулася в суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2Г.) про стягнення заборгованості зі сплати єдиного податку в розмірі 1047 грн 56 коп. за рахунок активів.

Зазначали, що відповідно до заяви відповідача від 14 грудня 2009 року та на підставі Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» він переведений на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності на 2010 рік.

Посилаючись на те, що з травня 2010 року ФОП ОСОБА_2, у порушення встановлених чинним законодавством строків єдиний податок не сплачував, а відтак, станом на 22 вересня 2010 року має заборгованість перед бюджетом в розмірі 1047 грн 56 коп., а також те, що для належного виконання обовязків, будучи державним органом та виконуючи завдання держави, податкова служба має право на захист інтересів держави щодо погашення існуючої заборгованості в органах судової влади, - просили стягнути заборгованість зі сплати єдиного податку в судовому порядку.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року відкрито скорочене провадження і повідомлено відповідачу, що він має право в 10-денний строк з дня одержання даної ухвали надати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову.

Зважаючи на неможливість прийняти законне та обґрунтоване рішення у порядку скороченого провадження за наявного предмету спору, ухвалою суду від 01 листопада 2010 року у даній адміністративній справі призначено судовий розгляд.

Відповідач - ФОП ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 10 листопада 2010 року та 18 листопада 2010 року жодного разу не зявився, хоча про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 10 листопада 2010 року №20322542, 16 листопада 2010 року №20339240 (а.с. 32-33).

Таким чином, суд вважає, що вжив всіх заходів для повідомлення ФОП ОСОБА_2 належним чином про час і місце розгляду справи з його участю або участю його повноважного представника та надав можливість для реалізації права на судовий захист, але відповідач ним не скористався.

Більше того, письмових заперечень на позовну заяву відповідно до ухвали суду від 12 жовтня 2010 року, інших доказів по справі, будь-яких заяв, клопотань відповідач не надсилав, що свідчить про відсутність у нього інтересу до розгляду справи.

Отже, виходячи зі змісту статті 128 КАС України неявка відповідача чи його уповноваженого представника без поважних причин або неповідомлення про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи протягом розумного строку, в звязку з чим судом ухвалено розглянути справу у відсутність відповідача.

В судовому засіданні представник Вінницької МДПІ старший державний податковий інспектор юридичного відділу ОСОБА_1 (довіреність на а.с. 29) позовні вимоги підтримала повністю й просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та надані у справу докази.

Суд, заслухав пояснення представника позивача, повно, всебічно, об'єктивно дослідив надані у справу докази та надав їм юридичну оцінку.

Зокрема, суд встановив, що як Субєкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію, зареєстрований Вінницькою районною державною адміністрацією 23 травня 2006 року про що зроблено запис за №0001552 (а.с. 5).

Як платник податків відповідач зареєстрований в Вінницькій МДПІ з 02 червня 2006 року (а.с. 6).

Згідно поданою ним до податкової інспекції заяви від 14 грудня 2009 року перейшов на спрощену систему оподаткування за видом діяльності ремонт та пошив одягу (а.с. 9).

За вказаний вид діяльності відповідно до рішення 24 сесії 5 скликання Вінницької районної ради Вінницької області від 18 листопада 2008 року встановлено вартість сплати єдиного податку в розмірі 110 грн. (а.с. 7).

Таким чином, згідно із свідоцтвом про сплату єдиного податку від 09 січня 2010 року серія Ж №482772, ФОП ОСОБА_2 розпочав у 2010 році діяльність на спрощеній системі оподаткування за ставкою єдиного податку 110 грн. (а.с. 8).

Проте, як вбачається із картки особового рахунку платника та стверджується позивачем, з травня місяця 2010 року податок підприємець не сплачував. За таких обставин, податкова інспекція звернулася про стягнення податкового боргу в судовому порядку.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до статті 11 Закону України від 19 жовтня 2000 №2063-ІІІ «Про державну підтримку малого підприємництва» застосування субєктами малого підприємництва спрощеної системи оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності здійснюється в порядку, встановленому законодавством України.

Такий порядок, зокрема, визначає Указ Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» (Указ), наказ Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року №599 «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі», зареєстрований Міністерством юстиції України 02 листопада 1999 року №725/4045.

Так, згідно із статтею 1 Указу ця система запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Тобто, для субєктів малого підприємництва - фізичних осіб, які відповідають зазначеним вимогам, оподаткування здійснюється зі сплатою єдиного податку, ставка якого встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 грн та більше 200 грн на місяць (ч. 2 ст. 2 Указу).

Сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобовязань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сімї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, а доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах (ч. 8 ст. 2 Указу).

Субєкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України (ч. 6 ст. 2 Указу).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований субєктом підприємницької діяльності і для ремонту та пошиву одягу на 2010 рік виявив бажання перейти на спрощену систему оподаткування, а відтак повинен сплачувати єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відповідно до витягу із картки особового рахунку платника, єдиний податок за травень-вересень місяці 2010 року ФОП ОСОБА_2 не сплачував, тому виникла заборгованість по недоїмці в розмірі 1047 грн 56 коп. (а.с. 10-12).

Податкове зобов'язання, самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання відповідно до пункту 1.3 частини першої статті 1 Закону України від 21 грудня 2000 року №2181 «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон №2181) визначається як податковий борг.

Отримання свідоцтва про сплату єдиного податку передбачає узгодженість ставки податку, адже вона визначається стало на весь термін дії свідоцтва.

Відповідно до пункту 6 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку після закінчення терміну дії Свідоцтва воно підлягає поверненню разом з усіма Довідками в 5-денний термін до органу державної податкової служби, який їх видав.

У разі припинення діяльності (зняття з державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності) платник єдиного податку зобов'язаний подати в 5-денний термін до органу державної податкової служби письмову заяву про це, здати Свідоцтво та всі Довідки.

У судовому засіданні представник Вінницької МДПІ зазначила, що ФОП ОСОБА_2 із заявою про перехід на іншу систему оподаткування не звертався, в кінці року свідоцтво про сплату єдиного податку не повернув.

Пунктом 5 Указу визначено, що субєкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року №1251-ХІІ, платники податків і зборів (обовязкових платежів) зобовязані сплачувати належні суми податків і зборів (обовязкових платежів) у встановлені законами терміни.

Стаття 67 Конституції України, норми Закону України «Про систему оподаткування» передбачають обовязок платників податків в повній мірі та у встановлений строк сплачувати податки та збори до Державного бюджету України, а також місцевих бюджетів.

Оскільки, в добровільному порядку податкову заборгованість ФОП ОСОБА_2 не сплачує, що тягне за собою ненадходження коштів до бюджету та суттєво порушує інтереси держави, то чинне законодавство уповноважує Вінницьку МДПІ звернутися до суду.

Зокрема, пункт 11 статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 року №509-ХІІ передбачає, що органи державної податкової служби подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними та такими угодами, а в інших випадках коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Тобто, тут концентрована чітко визначена законом правова підстава можливості звернення з позовом, що відповідає частині четвертій статті 50 КАС України, відповідно до якої громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

В таких адміністративних справах за зверненням субєкта владних повноважень з позовом до фізичної чи юридичної особи у випадках, визначених законом, адміністративний суд надає упереджувальний захист правам, свободам та інтересам особи. При цьому, щоб не допустити зловживань субєкта владних повноважень та можливих порушень прав, свобод чи інтересів, Конституцією та законами України встановлено судовий контроль за вжиттям таких заходів. Адміністративний суд у зазначених справах, згідно з частиною першою статті 2 КАС України, перевіряє, зокрема, чи не буде порушено (у тому числі безпідставно обмежено) права, свободи та інтереси осіб у разі задоволення адміністративного позову субєкта владних повноважень.

Отже, примусове стягнення податкової заборгованості це передбачена законодавством України процедура погашення податкової заборгованості платника податків шляхом звернення стягнення на активи відповідного платника податків.

Відповідно до підпункту 3.1.1. пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181 активи платника податків (кошти, матеріальні та нематеріальні цінності), що належать юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського відання можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Відповідно до статей 11, 86, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи те, що вимоги Вінницької МДПІ є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, оскільки заявлена сума до стягнення стосується ставки єдиного податку, узгодженої на весь рік (з травня 2010 року), що підтверджується отриманим відповідачем свідоцтвом, на час вирішення справи докази про сплату ним заборгованості по цьому податку відсутні, а також те, що Вінницька МДПІ має право звернутися до суду про стягнення боргу, а суд наділений повноваженнями на таке стягнення, суд вважає за доцільне позов задовольнити.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача субєкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статями 8-12, 17, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 186, 255 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 23227, ід. код НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України заборгованість по єдиному податку в розмірі 1047грн 56 коп. (одну тисячу сорок сім гривень пятдесят шість копійок).

Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено 18.11.2010.

Суддя Чудак Олеся Миколаївна

18.11.2010