Справа № 804/6271/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

27 вересня 2016 р. Справа № 804/6271/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить зобовязати відповідача, повідомити ОСОБА_1 про дату і місце отримання ним грошей за банківським вкладом від 20 січня 2016 року у сумі 40000 грн.

Згідно п.4 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Отже, публічно-правовим спором є спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 р. №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14.05.1992 р. №2343-ХІІ Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України № 2343-XІІ від 14.05.1992 р. "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 1 Закону України від 07.12.2000 р. № 2121-ІІІ "Про банки та банківську діяльність", п. 6 статті 2 Закону № 4452-VІ, та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, спір, що виник між сторонами, має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Верховний Суд України за результатом розгляду справи № 826/20410/14 (постанова від 15.06.2016 року) за позовом фізичної особи до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Комерційний банк Український фінансовий світ з аналогічними позовними вимогами, скасував судові рішення першої, апеляційної та касаційної інстанції, винесені адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства, та закрив провадження в адміністративній справі, зазначивши, що такий спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

При цьому, Верховний Суд України послався на те, що на спільному засіданні колегій суддів Судової палати в адміністративних справах та Судової палати в господарських справах Верховного Суду України вже вирішувалося питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у спорі цієї ж категорії, і у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 р. (справа № 21-4846а15) вказано, що на спори, які виникають на стадії ліквідації банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу (зокрема, з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло за собою ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах), є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи, що в даному випадку Верховним Судом України за результатами перегляду судового рішення Вищого адміністративного суду України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 237 КАС України, вирішено питання щодо підсудності спорів даної категорії господарським судам України, що було підтверджено також на спільному засіданні адміністративної та господарської палати Верховного Суду України, у суду першої інстанції відсутні підстави для неприйняття вказаного висновку та неврахування його при прийнятті свого рішення, оскільки саме Верховний Суд України відповідає за єдність судової практики.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що даний спір належить до розгляду в порядку господарського, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобовязання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направити особі, яка її подала.

Розяснити позивачу право на звернення із зазначеним позовом в порядку, передбаченому господарським судочинством України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_2