Справа № 824/771/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

10 жовтня 2016 р. м. Чернівці справа № 824/771/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідач - не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області

про визнання відсутності компетенції, визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до Сокирянської районної ради Чернівецької області, в якій просила:

- визнати відсутність компетенції (повноважень) у виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих на прийняття рішення виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих від 01.07.1966 р. № 1996/13 "Про всиновлення ОСОБА_3 гр. ОСОБА_4 жителем м. Києва";

- визнати протиправним та скасувати рішення виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих від 01.07.1966 р. № 1996/13 "Про всиновлення ОСОБА_3 гр. ОСОБА_4 жителем м. Києва".

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 13.09.2016 р. за заявою позивача замінено по справі первинного відповідача Сокирянську районну раду Чернівецької області належним відповідачем - Сокирянську районну державну адміністрацію Чернівецької області.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 13.09.2016 р. справу за позовом ОСОБА_1 до Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення направлено згідно ст. 22 КАС України до Чернівецького окружного адміністративного суду.

В судовому засіданні 10.10.2016 р. судом поставлено на обговорення питання щодо поширення юрисдикції адміністративних судів на спірні правовідносини.

Позивач в судовому засіданні вказував, що юрисдикції адміністративних судів поширюється на вказаний спір, оскільки містить всі ознаки публічно - правового спору, зокрема за суб'єктним складом, за характером спору, за предметом спору та за підставою виникнення спірних правовідносин.

Відповідач в судове засідання призначене 10.10.2016 р. не з'явився, явку представників не забезпечив, про причини неприбуття не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Розглянувши поставлене на обговорення питання, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено нормами ст. 17 КАС України. Компетенція адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; 4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; 5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб'єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме в сфері публічно правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, основними підставами для віднесення спірних правовідносин до юрисдикції адміністративного суду є суб'єктивний склад спірних правовідносин та публічно-правовий характер спору.

Так, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення суб'єкта владних повноважень, якщо чинним законодавством не встановлено інший порядок розгляду справи.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Сімейний кодекс України (далі - СК України) регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (ч.1 ст. 2 СК України).

Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 7 СК України).

Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

Статтею 236 СК України визначено, що усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною. Усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення). Усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене на підставі підроблених документів. Усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду у разі відсутності згоди на усиновлення осіб, зазначених у статтях 220-222 цього Кодексу. Якщо одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини.

Згідно до ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо:

1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання;

2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення;

3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття.

Усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров'ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім'ї.

Усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися.

Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду.

Статтею 240 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Аналіз зазначених правових норм свідчить, що правовідносини з питань скасування або визнання недійсним усиновлення мають розглядатися загальними судами в порядку цивільного судочинства, оскільки вони відносяться до категорії сімейних відносин та мають ознаки цивільно-правового характеру.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих №199 б/13 від 01.07.2016 р. дозволено громадянину ОСОБА_4 всиновити дитину ОСОБА_5 з присвоєнням прізвища ІНФОРМАЦІЯ_1Як вбачається із поданого позову та матеріалів справи, позивач не погоджується із фактом усиновлення її батьком ОСОБА_4 ОСОБА_3, у зв'язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, в тому числі спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд роз'яснює позивачу, що спори щодо компетенції (повноважень) суд уповноважений розглядати спори тільки між суб'єктами владних повноважень.

Також, суд зауважує, що спір позивача щодо скасування оскаржуваного рішення про усиновлення ОСОБА_3, а також визнання відсутності компетенції (повноважень) у виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих на прийняття оскаржуваного рішення про усиновлення ОСОБА_3 не має ознак публічно-правового спору, а тому судовий захист порушених прав, виникає із цивільних відносин (якими є також сімейні відносини) та має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Крім того, суд зазначає, що дані спірні правовідносини фактично пов'язані з вирішенням питання про усиновлення (скасування усиновлення або визнання усиновлення недійсним), а тому що не можуть бути предметом розгляду адміністративного суду в розумінні ст. 17 КАС України.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що даний спір не належить розглядати Чернівецьким окружним адміністративним судом, а тому суд закриває провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 157, 160 та 165 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 824/771/16-а за позовом ОСОБА_1 до Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання відсутності компетенції, визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала суду першої інстанції, згідно із ч.1 та 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, відповідно до ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3, 7 ст. 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.К. Левицький

Ухвала в повному обсязі складена 17 жовтня 2016 р.