Справа № 2-а-3288/10/0270
Суддя: Чудак Олеся Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2011 р. Справа № 2-а-3288/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чудак Олесі Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Задерей Ірина Василівна

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_3

до: Жмеринської обєднаної державної податкової інспекції Вінницької області

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ :

13 серпня 2010 року ОСОБА_3 (ОСОБА_3М.) звернулася в суд з позовом до Жмеринської обєднаної державної податкової інспекції Вінницької області (Жмеринська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 24 червня 2010 року №/0.

Зазначала, що працівниками Державної податкової адміністрації у Вінницькій області (ДПА у Вінницькій області) проведено перевірку за дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) її кіоску, який розташований за адресою: вул. Павлова, 11, м. Жмеринка, Вінницька область та за результатами перевірки складено акт від 17 червня 2010 року №776/02/32/23.

В акті встановлено порушення нею пунктів 1, 2, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» 06 липня 1995 року №265/95ВР (Закон №265).

На підставі акта перевірки Жмеринською ОДПІ винесено рішення від 24 червня 2010 року №/0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5616 грн 50 коп.

Посилаючись на те, що зафіксовані в акті перевірки порушення норм Закону №265 не відповідають дійсності, а відтак, відповідачем безпідставно застосовані штрафні (фінансові) санкції, - просила визнати протиправним та скасувати рішення Жмеринської ОДПІ від 24 червня 2010 року №/0.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2010 року відкрито провадження і адміністративна справа призначена до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 (довіреність на а.с. 64) уточнив позовні вимоги стосовно статусу позивача, а саме - Субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 (СПД ОСОБА_3М.).

Зважаючи на те, що в силу частини першої статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), крім прав та обовязків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову, клопотання позивача про уточнення позовних вимог прийнято судом, оскільки ці дії не суперечать закону.

Позовні вимоги представник позивача підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що акт (довідка) перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів та ліцензій за формою і змістом не відповідає вимогам Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів перевірок за дотриманням субєктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, затверджених наказом ДПА України №534 від 12 серпня 2008 року (Наказ №534).

Так, по-перше, відповідно до абзацу 6 пункту 2 вказаних Методичних рекомендацій, акт перевірки повинен бути складений на паперовому носії державною мовою і мати наскрізні нумерацію сторінок.

Зазначеним вимогам акт (довідка) від 17 червня 2010 року не відповідає, оскільки в ньому відсутня наскрізна нумерація сторінок.

По-друге, відповідно до абзацу 5 пункту 2 Методичних рекомендацій, у разі необхідності використання у змісті акта скорочених назв і загальноприйнятих абревіатур при першому вживанні відповідне словосполучення наводиться повністю з одночасною вказівкою у дужках його скороченої назви або абревіатури, які будуть використовуватись далі у тексті.

Так, у вступній частині акту в пунктах 1.2., 1.3. та описовій частині акту в пунктах 2.1.1., 2.1.2., 2.1.3., 2.1.11., 2.2.1 використовувалися скорочені назви, однак в порушення вище названих методичних рекомендації при першому вживанні відповідне словосполучення не наводилося повністю з одночасною вказівкою у дужках його скороченої назви.

По-третє, відповідно до абзацу 2 пункту 7 вищевказаних Методичних рекомендацій, посадові особи органу ДПС в прикінцевих положеннях зазначають час та місце розгляду матеріалів перевірки в органі ДПС, а також перелік документів, які можуть бути надані для розгляду у вказаний термін. Крім того, у цьому ж розділі зазначається перелік інформативних додатків до акта перевірки.

У розглядуваному ж акті перевірки зазначено термін протягом якого слід прибути до органу для ознайомлення з матеріалами перевірки (10 днів), проте не зазначено конкретно дату і час розгляду матеріалів перевірки.

По-четверте, відповідно до абзацу 3 пункту 7 цих же Методичних рекомендацій, акт перевірки та інформативні додатки до акта перевірки (у разі їх складання) повинні містити підписи посадових осіб органу ДПС, які проводили перевірку, і підпис керівника субєкта господарювання або його представника, а у випадку їх відсутності особи, що уповноважена здійснювати розрахункові операції. Після підписів проставляється відмітка керівника суб'єкта господарювання або особи, що його заміщає, а у випадку їх відсутності особи, що уповноважена здійснювати розрахункові операції, про ознайомлення та отримання одного примірника акта перевірки, дату ознайомлення, прізвище, ім 'я та по батькові особи, її посаду та підпис.

В даному випадку жоден з додатків до акта перевірки, зокрема додаток №1 та №2 підписів посадових осіб органів ДПС, які проводили перевірку не містить. Акт перевірки не підписаний субєктом господарювання, а зазначений в ньому продавець ОСОБА_4 не являється особою, яка уповноважена виконувати розрахункові операції, бо продавцем у СПД ОСОБА_3 не оформлена.

По-пяте, в акті перевірки взагалі відсутній реєстраційний номер, що також є грубим порушенням.

По-шосте, посадові органи ДПА України, які здійснювали перевірку в порушення вимог вищезазначених Методичних рекомендацій не перевірили документи ОСОБА_4, внаслідок чого не встановили, що остання не є продавцем ОСОБА_3 і не є особою уповноваженою здійснювати розрахункові операції чи представляти інтереси позивача як субєкта господарювання.

По-сьоме, в пункті 2.2.13 акту перевірки зазначена невідомо звідки взята сума начебто невідповідності готівкових коштів в розмірі 1116 грн 20 коп. Якщо вірити акту перевірки, сума коштів на місці проведення розрахунків склала 1168 грн 20 коп., а сума, що зазначена в денному звіті РРО - 44 грн 90 коп. Таким чином сума невідповідності згідно даних акта перевірки мала б скласти (1168 грн 20 коп. - 44 грн 90 коп.) 1123 грн 30 коп. З якого розрахунку виходив суб'єкт владни повноважень зазначаючи суму невідповідності коштів в розмірі 1116 грн 20 коп. в акті не зазначено.

За таких обставин, коли дані акту перевірки, зокрема зазначена в ньому сума невідповідності готівкових коштів розрахована з помилками і не відповідає дійсності, рішення про застосування суб'єктом владних повноважень штрафних (фінансові) санкцій в п'ятикратному розмірі від цієї суми є протиправним і підлягає скасуванню.

По-восьме, перевіряючі перерахували всю готівку, яка знаходилась в кіоску і не врахували при цьому, що 1120 грн зберігались окремо від отриманих за реалізовані товари кошти та призначались для розрахунку за товар, який мав бути поставлений 17 червня 2010 року згідно накладної №10-9-16968.

По-девяте, у пункті 4.3 акту перевірки зазначено, що ОСОБА_3 може протягом 10 днів прибути до органу ДПС за місцем реєстрації і ознайомитись з матеріалами перевірки, надати пояснення і подати докази на захист своїх законних прав та інтересів, проте вже на сьомий день з моменту складення акту перевірки прийняли рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, чим фактично позбавили позивача права захистити свої законні права та інтереси.

По-десяте, у пункті 2.2.14 акта перевірки зазначено, що при продажу однієї пачки цигарок «Честерфілд» по ціні 07 грн 10 коп. розрахункову операцію не проведено через РРО, відповідні розрахункові документи не роздруковані і не видані, чим порушено вимоги пунктів 1, 3 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадрького харчування та послуг». Однак відповідач не врахував, що розрахунковий документ має видаватися не пізніше завершення розрахункової операції, яку на час складання акту перевірки не завершено, оскільки певного часу для проведення розрахункової операції законом не встановлено.

По-одиннадцяте, акт надання позивачем послуг з продажу цигарок без застосування РРО та без видачі відповідного розрахункового документа на повну суму проведеної розрахункової операції за твердженням відповідача встановлено при купівлі однієї пачки цигарок «Честерфілд» по ціні 7 грн 10 коп., однак акт перевірки від 17 червня 2010 року не може бути підставою для застосування до позивача фінансових санкцій оскільки фактично посадовими особами здійснена контрольна закупка, а не перевірка позивача. Підчас цієї закупки мало місце використання власних готівкових коштів під час проведення перевірки та контрольної закупки, що взагалі згідно з вимогами чинного законодавства не допускається.

Крім того, посадові особи органу ДПС прийшли в кіоск з метою придбання цигарок, тобто, як споживачі, а не як посадові особі Державної податкової служби, а задоволення власних потреб під час перевірки не допускається, оскільки це викликає сумніви в неупередженості перевіряючих і може бути розцінено, як провокація суб'єкта господарювання або як використання службового становища в особистих цілях.

Представник відповідача старший державний податковий інспектор з юридичної роботи ОСОБА_2 (довіреність на а.с. 42) в судовому засіданні про задоволення позову заперечила, зазначивши наступне.

По-перше, відповідно до пунктів 1, 2, 13 статті З Закону №265, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

13) забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Згідно пункту 1 статті 17 Закону №265 за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих - послуг), у разі не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Статтею 22 цього ж Закону передбачено, що у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

В ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 1, 2, 13 статті 3 Закону №265, що також підтверджується поясненнями від 17 червня 2010 року та підтвердженням фактичної наявності коштів наданими продавцем кіоску.

По-друге, твердження позивача про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав невідповідності акта перевірки за формою вимогам Методичних рекомендацій не заслуговує на увагу. Так, згідно судової практики Вищого адміністративного суду України невідповідність акта перевірки формальним ознакам не є підставою для визнання недійсним рішення про застосування штрафних санкцій.

По-третє, перевіряючими визначена сума невідповідності готівкових коштів в розмірі 1116 грн 20 коп. виходячи наступного. Відповідно до пункту 2.2.13 акта перевірки сума коштів на місці проведення розрахунків з урахуванням суми покупки склала 1168 грн 20 коп., сума зазначена в денному звіті РРО 44 грн 90 коп. Згідно пункту 2.2.7 акта сума покупки склала 7 грн 10 коп. Для визначення невідповідності сум готівкових коштів необхідно від суми коштів на місці проведення розрахунків без урахування суми покупки відняти суму зазначену в денному звіті РРО. Таким чином, невідповідність готівкових коштів становить 1116 грн 20 коп., тобто 1168,20 грн. 7,10 грн. - 44,90 грн. = 1116,20 грн. Отже, посадовими особами вірно розраховано суму невідповідності сум готівкових коштів, а тому цілком правомірно визначено розмір штрафних санкцій.

По-четверте, позивач безпідставно вважає, що готівка в розмірі 1120 грн, яка знаходилася в кіоску, зберігалася окремо від отриманих за реалізовані товари кошти та призначалась для розрахунку за товар, що відповідно не повинно враховуватися в суму коштів на місці проведення розрахунків. Так, в силу статті 2 Закону №265 місцем проведення розрахунків є місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо. Пунктом 4.5 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом ДПА України №614 від 01грудня 2000 року передбачено, що унесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій «службове внесення» та «службова видача» якщо таке внесення чи видача не пов'язані з проведенням розрахункових операцій. Таким чином, приміщення кіоску вважається місцем проведення розрахунків, а тому кошти, які знаходилися в кіоску та призначалися для розрахунку за товар повинні були бути зареєстровані в РРО як «службове внесення».

По-пяте, твердження позивача про те, що нею не порушено пункти 1, 2 статті 3 Закону №265, у звязку з тим, що розрахункову операцію не було завершено, є необґрунтованим, оскільки працівниками податкового органу отримано та оплачено товар на суму 07 грн 10 коп., а тому продавець зобовязана була видати розрахунковий документ.

По-шосте, твердження позивача про те, що працівники податкової провели контрольну закупку є абсурдним. Так, працівниками державного податкового органу здійснена перевірка за дотриманням СПД ОСОБА_3 порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимоги з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, про що складено відповідний акт. Згідно з пункту 2 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за: додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Відповідно до статтей 15, 16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України. Планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Згідно підпункту 3.1 пункту 3 наказу ДПА України №355 від 27 травня 2008 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків» працівниками органів ДПС здійснюються відповідно до щомісячних планів органу ДПС планові перевірки щодо контролю за здійсненням суб'єктами господарювання розрахункових операцій у готівковій та/або безготівковій формі, а також операцій купівлі-продажу іноземної валюти та касових операцій, а також наявністю свідоцтв про державну реєстрацію, патентів і ліцензій та позапланові перевірки у випадках, передбачених законодавством на підставі рішення керівника органу ДПС. Підпунктом 3.2. пункту 3 даного наказу визначено, що перевірки контролю за здійсненням суб'єктами господарювання розрахункових та касових операцій, наявністю свідоцтв про державну реєстрацію, патентів і ліцензій проводяться групою у складі не менше двох посадових осіб органів ДПС за наявності у них службових посвідчень та направлень на перевірку. Так, перевірка позивача проводилася двома посадовими особами на підставі направлень №102583, №102584 від 15 червня 2010 року. Таким чином, перевірка кіоску СПД ОСОБА_3 проведено відповідно до норм чинного законодавства України.

По-сьоме, на підставі матеріалів даної перевірки постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2010 року у справі №3-2561 ОСОБА_4, працюючу продавцем кіоску, який належить СПД ОСОБА_3 притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 85 грн за порушення вимог пунктів 1, 2, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Таким чином, суд вислухав пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, оцінив докази на підтвердження та спростування позовних вимог в сукупності та надав їм юридичну оцінку.

Зокрема, суд встановив, що на підставі направлень №102583, №102584 від 15 червня 2010 року працівниками ДПА у Вінницькій області, а саме, головними державними податковими ревізорами-інспекторами ОСОБА_5, ОСОБА_6, 17 червня 2010 року проведена перевірка господарської одиниці - кіоску, який розташований за адресою: вул. Павлова, 11, м. Жмеринка, Вінницька область та належить позивачу.

Перевірку проведено з відома і в присутності продавця магазину ОСОБА_4

За результатами перевірки складено акт від 17 червня 2010 року №776/02/32/23, у якому встановлено порушення позивачем пунктів 1, 2, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: при продажу однієї пачки цигарок «Честерфілд» по ціні 07 грн 10 коп. розрахункову операцію не проведено через реєстратор розрахункових операцій (РРО), відповідний розрахунковий документ не роздруковано та не видано, не забезпечено відповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахункових операцій сумі готівкових коштів зазначеній в денному звіті РРО (а.с. 36-37).

Також до акта перевірки додано підтвердження фактичної наявності коштів в сумі 1168 грн 20 коп., які власноручно перерахувала продавець під час перевірки (а.с. 38 на звороті).

В своїх поясненнях продавець кіоску, який належить СПД ОСОБА_3, ОСОБА_4 зазначила, що вона працює продавцем дві неділі і при продажу нею однієї пачки цигарок «Честерфілд» по ціні 07 грн 10 коп. завчасно не видала чек, тому, що шукала здачу, а невідповідність готівки повязана з тим, що на місці проведення розрахунків знаходився залишок за попередні дні (а.с. 38).

З актом СПД ОСОБА_3 ознайомлено та один його примірник підписано і вручено продавцю ОСОБА_4 17 червня 2010 року, про що свідчить її підпис (а.с. 37 на звороті) .

Таким чином, 24 червня 2010 року Жмеринською ОДПІ прийнято рішення №/0, яким до СПД ОСОБА_3 застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 5616 грн 50 коп. (а.с. 40).

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що 17 червня 2010 року він з ОСОБА_6 підійшли до кіоску, який розташований по вул. Павлова, 11, в м. Жмеринка, Вінницької області і придбали одну пачку цигарок «Честерфілд» по ціні 07 грн 10 коп., проте чек продавець за придбаний товар їм не дала. Після цього, вони предявили продавцю посвідчення і направлення на перевірку. Однак на перевірку вони допущенні одразу не були, оскільки продавець повідомила, що їй необхідно зателефонувати ОСОБА_3 В той час як продавець телефонувала ОСОБА_3, вони відійшли від кіоску на певну відстань, щоб покурити, це тривало хвилин 15.

В подальшому, зайшовши до кіоску, вони попросили продавця надати готівкові кошти та самостійно їх перерахувати, що підтверджується фактичною наявністю коштів за її підписом. Також свідок зазначив, що кіоск в якому здійснювалась перевірка не великий, тобто це одне маленьке приміщення і жодних інших прилеглих до нього кімнат не має.

Виявивши невідповідність готівки, а також враховуючи, що і на момент проведення розрахункової операції і до кінця перевірки, в тому числі і близько 15 хвилин до фактичної перевірки продавець фіскальний чек за придбану пачку цигарок не видала, вони зафіксували виявлені порушення в акті, запропонували продавцеві з ним ознайомитись, підписати та надати письмові пояснення з приводу описаних обставин, що й вона власноручно зробила.

Після оформлення акту один його примірник залишено продавцеві магазину.

В подальшому, даний акт переданий до ДПА у Вінницькій області для реєстрації і направлення його до податкового органу за місцем реєстрації платника для винесення відповідного рішення.

Такі ж пояснення в судовому засіданні надала свідок ОСОБА_6

Викликати та допитати в якості свідка продавця позивача ОСОБА_4, в присутності якої проводилась безпосередньо перевірка, виявилось неможливим, оскільки із наданих представником позивача пояснень остання виїхала із м. Жмеринка на роботу до м. Вінниці і адреса її проживання невідома.

За таких обставин, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України від 04 грудня 1990 року №509 «Про державну податкову службу України» (Закон №509), відповідно до якого Жмеринська ОДПІ є органом державної податкової служби і субєктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, що тягне за собою розгляд цього спору за правилами КАС України згідно із положеннями пункту 1 частини другої статті 17 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 статті 11 Закону №509, органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Частиною першою статті 16 цього Закону визначено, що контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону, а відповідно до частини четвертої - планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Стосовно перевірок органами державної податкової служби суб'єктів господарювання щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій слід зазначити, що згідно з пунктом 3.1. Наказу Державної податкової адміністрації України від 27 травня 2008 року №355 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків» (Наказ ДПА України від 27 травня 2008 року №355), працівниками органів державної податкової служби здійснюються відповідно до щомісячних планів органу державної податкової служби планові перевірки щодо контролю за здійсненням, суб'єктами господарювання, розрахункових операцій в готівковій та/або безготівковій формі, а також операцій купівлі-продажу іноземної валюти та касових операцій, а також наявністю свідоцтва про державну реєстрацію, патентів і ліцензій та позапланові перевірки у випадках, передбачених законодавством, на підставі рішення керівника органу державної податкової служби.

Тобто, у межах повноважень, визначених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Наказом ДПА України від 27 травня 2008 року №355, органи державної податкової служби проводять планові перевірки згідно з затвердженим керівником податкових органів планами-графіками і за наявності направлень на перевірку.

Статті 15 та 16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не містять механізму та умов допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення планових виїзних перевірок, посилаючись на інші норми законодавства, якими в даному випадку є положення пунктів 1 частини першої, частини другої статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

За приписами згаданих норм, посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку: направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку; направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу Державної податкової служби.

Як свідчать матеріали справи перевірка позивача здійснена посадовими особами ДПА у Вінницькій області у відповідності до належним чином оформлених направлень від 15 червня 2010 року №102583, №102584.

Норми статті 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» щодо обов'язкового письмового повідомлення за 10 днів до проведення планової перевірки застосовуються лише в частині перевірок платників податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), а не у випадку перевірок щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу, що мало місце в даній справі.

Наявність направлень на проведення перевірки в розумінні Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закону України «Про державну податкову службу в Україні», Наказу ДПА України від 27 травня 2008 року №355 надає податковому органу право на проведення планової перевірки суб'єкта господарювання.

Що стосується посилань представника позивача на порушення ДПА у Вінницькій області чинного законодавства щодо невручення безпосередньо самому субєкту господарювання ОСОБА_3 направлення на перевірку, то слід сказати таке.

Частиною другою статті 2 Закону України від 05 квітня 2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю, контролю за дотриманням бюджетного і податкового законодавства, контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків, за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

При цьому, слід уточнити, що внесені пунктом 17 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частину другу статті 2 цього Закону зміни, визнано такими, що не відповідають Конституції України, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року в справі №1-28/2008.

Однак, до цієї ж частини другої Законом України від 23 червня 2009 року №1546-VI «Про внесення зміни до статті 2 Закону України «Про основні засади держаного контролю (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо забезпечення безпеки використання ядерної енергії» внесені зміни.

Таким чином, з одного боку питання чинності частини другої статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на момент розгляду справи є неоднозначним, з огляду на існування факту внесення до неї змін, проте, у будь-якому випадку, преамбулою Закону встановлено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Господарським кодексом України дано визначення поняттю «господарська діяльність» це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як зазначалося вище, статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються саме Законом України «Про державну податкову службу в Україні».

Відповідно до статті 2 цього Закону, завданням органів державної податкової служби, зокрема, є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою нарахування, і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (податки, інші платежі).

Вказаному кореспондує стаття 8 Закону, яка визначає, що органи державної податкової служби виконують функції, зокрема:

- здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за порядком проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку;

- здійснення контролю за додержанням виконавчими комітетами сільських і селищних рад порядку прийняття і обліку податків, інших від платників податків, своєчасністю і повнотою нарахування цих сум до бюджету;

- облік платників податків, інших платежів.

Отже, здійснюючи свої завдання на виконання покладених функцій, органи державної податкової служби України керуються Конституцією України, Законом України «Про державну податкову службу в Україні» та іншими нормативно правовими актами, які регулюють відносини, що належать до їхньої компетенції. Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», в силу предмета свого регулювання - державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності не розповсюджується на органи державної податкової служби в Україні, завдання якої лежать поза межами визначення «господарська діяльність», даного Господарським кодексом України, тобто інша сфера та предмет регулювання (податки, збори, неподаткові платежі).

Таким чином, жодних обґрунтованих підстав вважати, що інспектори ДПА у Вінницькій області повинні були в межах даної перевірки повідомити СПД ОСОБА_3 за 10 днів до початку перевірки, надати наказ, направлення безпосередньо їй, провести перевірку лише у її присутності не відповідають вище наведеним правовим нормам, оскільки передбачають спеціальний порядок.

Стосовно тверджень позивача, що вона не перебуває у трудових відносинах з ОСОБА_4 й перевіряючими даний факт не перевірено, а відтак перевірку проведено з порушенням, слід зазначити таке.

Перевірка проводиться в присутності субєкта господарювання або його продавця, про що в даному випадку свідчить підпис продавця на направленнях. Також, в своїх поясненнях ОСОБА_4 зазначила, що вона працює у позивача продавцем два тижня, самостійно вказала свої анкетні дані, що записані в акті перевірки, реалізувала товар позивача, що свідчить про виконання нею обовязків продавця.

При цьому суд враховує, що контроль за дотриманням субєктами господарювання порядку проведення розрахунків, обігу готівки не передбачає обовязкову участь самого субєкта. Достатнім є здіснення операцій продажу на касовому апараті продавцем та його присутність. Крім того, у даному випадку достатньою є й та обставина, що ОСОБА_4 фактично виконувала функції продавця, позивачем була допущена до господарської одиниці кіоску.

Що стосується посилань позивача щодо здійснення перевіряючими контрольної закупки, а не перевірки, то слід зазначити наступне.

У відповідності до статті 698 Цивільного кодексу України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Товар був придбаний перевіряючими, при цьому даний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, оперативна закупка проводиться працівниками органу ДПС у разі наявності порушеної кримінальної справи. При цьому, працівникам податкового органу для здійснення контрольної закупки видаються готівкові кошти під розпис, про що складається відповідний документ.

В даному випадку ознак оперативної закупки в діях перевіряючих не вбачається, оскільки щодо СПД ОСОБА_3 кримінальна справа не порушена, товар вони придбавали за власні кошти, для контролю за валютними операціями, контролю за порядком проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку Для встановлення наявності чи відсутності порушень, працівникам податкового органу для початку необхідно придбати відповідний товар, а тому твердження позивача з даного приводу не знайшли свого підтвердження.

Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 року №327 (Порядок).

Згідно з пунктом 1.3 розділу І Порядку, за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності субєктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.

В цьому ж пункті визначено, що акт це службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності субєкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктами господарювання.

Відповідно до пункту 4.4 розділу 4 Порядку, у разі незгоди посадових осіб із висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті перевірки, суб'єкт господарювання має право протягом трьох робочих днів з дня, наступного за днем отримання примірника акта перевірки подати до органу державної податкової служби заперечення до акта перевірки, при цьому суб'єкт господарювання в акті перевірки при його підписанні (чи відмові від підпису) робить відповідну відмітку.

Органи державної податкової служби розглядають заперечення протягом трьох робочих днів з дня, наступного за днем їх надходження та про результати розгляду письмово повідомляють суб'єкта господарювання.

Так, в акті перевірки зазначено, що для ознайомлення з матеріалами перевірки, надання вмотивованих пояснень та документів щодо фактів, викладених в акті, позивачу запропоновано прибути до органу ДПС за місцем реєстрації у термін 10 днів. З даним актом СПД ОСОБА_3 ознайомлено 17 червня 2010 року, а один його примірник отримано цього ж дня її продавцем.

Стосовно тверджень представника позивача, що перевіряючими не зазначено конкретно дату і час розгляду матеріалів перевірки, представником відповідача зазначено наступне.

Оскільки перевірка здійснювалась працівниками ДПА у Вінницькій області, то вони не можуть зазначити конкретну дату і час розгляду цих матеріалів, тому що акт перевірки спочатку реєструється в ДПА у Вінницькій області, а вже потім направляється до органу ДПС за місцем реєстрації субєкта господарювання. Таким чином, перевіряючими зазначено 10 денний термін.

Також представником відповідача зазначено, що працівник Жмеринської ОДПІ в телефонному режимі повідомляв позивачці, що розгляд матеріалів перевірки відбудеться 24 червня 2010 року, однак остання дане повідомлення проігнорувала і на розгляд не з`явилася у звязку з чим податковим органом прийнято рішення про застосування до неї штрафних (фінансових) санкцій.

Так в судовому засіданні представником позивача стверджувалось, що працівник Жмеринської ОДПІ не телефонував ОСОБА_3 і не повідомляв про розгляд матеріалів перевірки, а відтак відповідачем прийнято 24 червня 2010 року оскаржуване рішення чим порушено її право у 10-денний термін подати свої заперечення щодо фактів, викладених в акті.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що з актом перевірки позивач ознайомлена та один його примірник отримала 17 червня 2010 року (й навіть через продавця), а для надання вмотивованих пояснень та документів щодо фактів, викладених в акті, позивачу запропоновано прибути до органу ДПС за місцем реєстрації у термін 10 днів, тобто до 27 червня 2010 року. Оскаржуване рішення прийняте відповідачем 24 червня 2010 року і оскільки ОСОБА_3 не зявилася на розгляд цих матеріалів перевірки, то рішення направлено їй поштою, яке отримано нею 01 липня 2010 року.

Тобто, позивачу про наявність оскаржуваного рішення стало відомо лише 01 липня 2010 року, проте жодних заперечень на акт перевірки й інших документів чи пояснень до 27 червня 2010 року до відповідача від неї не надходило. Більше того, враховуючи, що про наявність рішення СПД ОСОБА_3 дізналася 01 липня 2010 року, то будь-яких доказів щодо її звернення до податкового органу протягом десяти днів до суду нею не надано. Навіть жодних посилань в судовому засіданні на бажання, намагання зявитися до податкової інспекції у встановлений десятиденний строк нею не вказано.

При цьому слід зазначити, що за своєю суттю штрафна санкція, застосована Жмеринською ОДПІ до позивача за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» відповідає визначенню адміністративно-господарської санкції, даному в статті 238 Господарського кодексу України (ГК України).

Згідно із статтею 238 ГК України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Стаття 239 ГК України у якості однієї із адміністративно-господарських санкцій визначає адміністративно-господарський штраф.

Статтею 241 ГК України визначено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується субєктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з субєкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення. Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими статтею 239 цього Кодексу.

Підставою для застосування такої відповідальності є вчинене правопорушення (ч. 1 ст. 218 ГК України). Елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності повязане з необхідністю доведення порушення зобовязання.

Таким чином, Жмеринською ОДПІ не обмежено і не порушено права позивача щодо надання вмотивованих пояснень та документів щодо фактів, викладених в акті перевірки.

Стосовно тверджень позивача про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав невідповідності акта перевірки за формою вимогам Методичних рекомендацій, оскільк в ньому відсутня наскрізна нумерація сторінок, зазначені скорочені назви посад осіб, які проводять перевірку, слід зазначити наступне.

Із пояснень свідків вбачається, що бланки актів друкуються за допомогою технічних засобів, тому наскрізна нумерація їх неможлива. Також, при видачі посадовим особам ДПС цих актів на них проставляється відповідний реєстраційний номер з метою уникнення будь-якої фальсифікації з боку цих осіб.

Щодо зазначення в акті скорочених назв посад осіб, які проводять перевірку, то суд з даним порушенням погоджується, однак це не може слугувати підставою для визнання недійсним рішення про застосування штрафних санкцій.

Що стосується встановлених в ході перевірки порушень, то слід зазначити, що згідно із пунктом 11 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу України», органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України, зокрема, відповідно до статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за виявлені порушення до субєктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), відповідні органи державної податкової служби України мають право приймати рішення про застосування фінансових санкцій.

Основним нормативним документом який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій при цьому, є Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Згідно з пунктом 11 статті 3 цього Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Відповідно до пунктів 1, 2, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (надані послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобовязані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

- забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Згідно пункту 1 статті 17 Закону №265 за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих - послуг), у разі не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Статтею 22 цього ж Закону передбачено, що у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Як вбачається із акту перевірки та встановлено в ході розгляду справи, при продажу однієї пачки цигарок «Честерфілд» по ціні 07 грн 10 коп. дану розрахункову операцію не проведено через РРО та не роздруковано і не видано відповідний розрахунковий документ, за що передбачена фінансова санкція відповідно до пункту 1 статті 17 Закону №265, а саме: 07,10 грн *5=35,50 грн.

Також із підтвердження фактичної наявності коштів, який власноручно здійснено продавцем позивача, сума коштів на місці проведення розрахунків з урахуванням суми покупки склала 1168 грн 20 коп. Сума зазначена в денному звіті РРО 44 грн 90 коп. Таким чином, невідповідність готівкових коштів становить 1168,20 грн 7,10 грн 44,90 грн = 1116 грн 20 коп. Відтак, за таке порушення передбачена фінансова санкція відповідно до статті 22 Закону №265, а саме: 1116,20 грн * 5 = 5581 грн.

Тобто, загальна сума штрафних фінансових санкцій становить 5581 грн +35,50 грн =5616,50 грн.

Представник позивача у своїх поясненнях посилався на те, що перевіряючими невірно розраховано суму невідповідності готівки, оскільки 07 грн 10 коп. за придбані сигарети їм не повертались, але від загальної суми, тобто 1168 грн 20 коп., було відраховано.

З цього приводу перевіряючі, які були допитані в судовому засіданні в якості свідків, зазначали, що 07 грн 10 коп. відрахували від суми 1168 грн 20 коп., тому, що це б свідчило про подвійне притягнення СПД ОСОБА_3 до відповідальності.

Так, статтею 2 Закону №265 під «розрахунковою операцією» розуміється приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Пункт 1 статті 3 Закону №265 зобовязує суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Враховуючи вищевикладене, твердження позивача, що розрахунковий документ перевіряючим не виданий, оскільки розрахункова операція не була на той час завершена є безпідставними.

Посилання представника позивача, що перевіряючими неправомірно враховано всю готівку, що знаходилась в кіоску, оскільки 1120 грн зберігались окремо від отриманих за реалізовані товари кошти та призначались для розрахунку за товар, який мав бути поставлений 17 червня 2010 року згідно накладної №10-9-16968 є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону №265, місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Із пояснень свідків вбачається, що кіоск в якому здійснювалась перевірка не дуже великий, тобто одне маленьке приміщення і жодних інших прилеглих до нього кімнат не має, а відтак в даному випадку місцем проведення розрахунків є все приміщення цього кіоску.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в своїй торговій діяльності використовує реєстратор розрахункових операцій марки Споч-Мікро 02, який зареєстрований в Жмеринській ОДПІ, на підставі дотримання вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та є таким реєстратором розрахункових операцій вітчизняного та іноземного виробництва, які включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій та конструкція і програмне забезпечення яких відповідає конструкторсько-технологічній та програмній документації виробника.

У зв'язку з особливостями касового апарату Споч-Мікро 02, а саме - відсутністю ящика для зберігання готівкових коштів (сейфу), кошти отримані через РРО позивачем зобов'язано зберігати в єдиному місці - сейфі Головного підприємства, який повинен знаходитися біля касового апарату, тоді як вони зберігалися в звичайній коробочці поряд з РРО.

Крім того, із накладної №10-9-16968 від 17 червня 2010 року вбачається, що сума за придбаний позивачем товар становить 1383 грн 32 коп., тоді як представником позивача зазначено, що сума яку позивач зберігала окремо в зошиті для розрахунку цього товару становить 1120 грн. Тобто позивачу необхідно було в цей день ще реалізувати товар на суму 1383, 32 грн 1120 грн 44,90 грн =218 грн 42 коп.

Також, представником позивача зазначено, що в кіоску знаходиться невеликий за розмірами касовий апарат, у якому відсутній ящик для зберігання готівкових коштів, а тому виручка зберігається в коробочці, яка знаходиться біля касового апарату. Біля цієї коробочки також знаходиться зошит в якому зберігалися кошти в розмірі 1120 грн.

При цьому, слід зазначити, що сума 1120 грн менша суми 1383 грн 32 коп., яку необхідно було заплатити за придбаний позивачем згідно накладної №10-9-16968 від 17 червня 2010 року. Перевірку розпочату о 12 год. 44 хв. і станом на той час сума реалізованого товару склала лише 44 грн 90 коп., доказів того що позивачем у той день ще реалізовано товару на суму 218 грн 42 коп. позивачем до суду не надано.

Згідно ж з пунктом 4.5 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 №614, унесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій "службове внесення" та "службова видача", якщо таке внесення чи видача не пов'язані з проведенням розрахункових операцій.

При використанні ж субєктами господарювання книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок при здійсненні розрахунків слід керуватися пунктом 9.7 вказаного Порядку, згідно з яким сума готівки, що зберігається на місці проведення розрахунків до початку робочого дня, уноситься субєктом господарювання протягом робочого дня або перебуває на місці проведення розрахунків на момент виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії, записується у корінець розрахункової квитанції з поміткою "Службове внесення". Сума готівки, що вилучається СПД протягом робочого дня з місця проведення розрахунків, записується у корінець розрахункової квитанції з поміткою "Службова видача".

Таким чином, перевіряючими з огляду на відсутність необхідних доказів факту здійнення позивачем службової видачі правильно кваліфіковано наявні у місці проведення розрахунків СПД ОСОБА_3 готівкові кошти в розмірі 1200 грн як виручка від реалізації товару.

Як зазначалося вище, відповідно до вимог частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуального права. Застосування норм матеріального і процесуального права необхідне для гарантування справедливого результату судочинства та справедливого процесу його здійснення, що забезпечує такий результат (ст. 159 КАС України).

Таким чином, враховуючи усі наведенні обставини в їх сукупності, досліджуючи питання правильності виявлених та зафіксованих порушень СПД ОСОБА_3 при проведенні перевірки, суд визнає, що вони відповідають дійсним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і матеріалами справи, а відтак, рішення Жмеринської ОДПІ не суперечить чинному законодавству та кореспондуються з положеннями частини третьої статті 2 КАС України. Таким чином, підстави для визнання оскаржуваного рішення незаконним та його скасування - відсутні.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а також за відсутності витрат позивача, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 9, 11, 17, 69-72, 94, 122, 158-163, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 11.01.11

Суддя Чудак Олеся Миколаївна