Справа № 2-а-4653/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2010-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4653/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чернюк Алли Юріївни,

при секретарі судового засідання: Котюжанській Тетяні Олександрівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 - представник на підставі довіреності;

відповідача : ОСОБА_2 - представник на підставі довіреності;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Уладово - Люлинецької дослідно - селекційної станції (УЛДСС)

до: Управління Пенсійного Фонду України у Калинівському районі Вінницької області

про: визнання вимоги протиправною та її скасування

ВСТАНОВИВ :

16 листопада 2010 року Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією інституту цукрових буряків (далі - УЛДСС) заявлено позов до Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області (далі - УПФ у Калинівському районі) про визнання протиправною та скасування вимоги УПФ у Калинівському районі від 01.11.2010 року №Ю-763.

Ухвалою суду від 18.11.2010 року було відкрито провадження у справі.

Позов мотивовано тим, що 06.11.2010 року позивачем була отримана вимога УПФ у Калинівському районі № Ю-763 від 01.11.2010 року про сплату боргу по страхових внесках до Фонду загальнообовязкового державного пенсійного страхування України, фінансових санкцій та пені в сумі 990083,56 грн.

Позивач вважає дану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що при її формуванні та визначенні суми боргу, відповідачем порушено вимоги ст. 106 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та розділу 8 "Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1.

Викладене змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Під час судового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, відповідно до яких, просив визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу УПФ України у Калинівському районі Вінницької області № Ю-763 від 02.12.2010 року (а.с.39). Враховуючи положення ст.ст. 49, 51 КАС України судом прийнято до розгляду остаточні позовні вимоги позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові, просила щодо його задоволення.

Представник УПФ у Калинівському районі, явка якого була визнана судом обов`язковою згідно ухвали від 13.12.2010 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з тих підстав, що відповідно до п.п. 8.2 п.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 №21-1 надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках, якщо страхувальник має на кінець звітного періоду недоїмку зі сплати страхових внесків, а також якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені тощо. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

Відповідач не погоджується з твердженням позивача про те, що вимога про сплату боргу повинна виставлятись 25 числа кожного місяця і що звітний період закінчується 20 числа. Дане твердження відповідач спростовує нормами п.6 ст.20 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", де зазначено, що базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 ст.14 цього Закону, - календарний місяць, а тому вимога формується на протязі 5 робочих днів із дня закінчення звітного періоду (календарного місяця).

Також відповідач у запереченнях вказує на те, що відповідно до ч.4 п.3 ст.106 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та п.8.5 "Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" літера "У" на вимогах ставиться лише після звернення страхувальника із заявою про узгодження вимоги і лише у разі узгодження страхувальником вимоги про сплату недоїмки з територіальним органом Пенсійного фонду цей орган зобов`язаний у строк визначений для розгляду заяви страхувальника про узгодження вимоги, надіслати йому узгоджену вимогу про сплату недоїмки. Посилаючись на вищезазначені норми, відповідач звернув увагу суду на те, що позивач до УПФ у Калинівському районі з заявами про узгодження вимог не звертався. Більш того, позивач протягом трьох робочих днів не повідомляв письмово орган Пенсійного фонду про оскарження вимоги до суду.

Водночас, що стосується вимог про сплату боргу, які знаходяться у Відділі державної виконавчої служби Калинівського РУЮ, то як вважає відповідач вони ніяким чином не стосуються вимоги від 01.11.2010 №Ю-763, оскільки відповідно до положень "Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" ці вимоги подаються на ріст боргу і не є предметом розгляду даної справи.

З огляду на викладені обставини, відповідач вказав, що вимога №Ю-763 від 01.11.2010 року про сплату позивачем суми боргу складена відповідно до вимог Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та "Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", а тому позов є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в обґрунтування та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Уладово-Люлинецька дослідно-селекційна станція Інституту цукрових буряків зареєстрована в УПФ України у Калинівському районі Вінницької області, як платник страхових внесків на обовязкове державне пенсійне страхування.

Згідно ч.3 ст.18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст.18 вищезазначеного Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

В силу п.6 ст.20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для позивача є календарний місяць.

Відповідно до ч. 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

На виконання зазначеного положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 затверджено "Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", якою визначено порядок оформлення та направлення вимог.

Відповідно до пункту 8.1 Інструкції, суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у визначені строки, у тому числі обчислені органами Пенсійного фонду, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно пункту 8.2. розділу 8 Інструкції, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку "а" вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки.

У випадку "б" вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу. Вимога про сплату боргу є виконавчим документом.

При формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1-а частина літери "Ю" (вимога до юридичної особи), або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2-а частина порядковий номер, 3-я частина літера "У" (узгоджена вимога). При цьому, Інструкцією визначено, що вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Тобто, у разі наявності конкретної суми недоїмки на кінець звітного періоду (20 число кожного місяця), Пенсійний орган формує вимогу на цю суму, і, в подальшому вимоги під цим же номером направляються боржнику до повного погашення даної суми недоїмки.

Даючи правову оцінку діям Управління Пенсійного фонду України в Калинівському районі Вінницької області суд зважає на наступне.

Згідно зі ст.ст. 14, 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхувальниками та відповідно, платниками страхових внесків до Пенсійного фонду є роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян профспілки, політичні партії, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи, включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору або на інших умовах, передбачених законодавством або за договорами цивільно - правового характеру.

Згідно п.п. 6 п. 2 ст. 17 зазначеного Закону - страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. А відповідно до ст. 18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленим цим Законом.

Частиною 1 п. 7 ст. 64 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків. Таким чином на підставі ч. 5 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в порушення вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зобов'язань щодо своєчасності сплати суми страхових внесків не виконав, у звязку з чим заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких борги позивача, як і всіх платників страхових внесків, формуються наростаючим підсумком за всі періоди прострочення сплати боргу.

Крім того, суд зазначає те, що згідно із ч.2 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених ч.3 ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно із ч.3 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п.8 "Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державши пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату боргу недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку по сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку "б" вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Як вбачається з п.п. 1, 2, 4 ст.14 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", базовим звітним періодом для позивача є календарний місяць. При цьому, вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

У відповідності до ч.5 ст.106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пп.10.11 п.10 Інструкції "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 № 64/8663 "за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій".

Таким чином кошти сплачені позивачем самостійно та які знаходяться на виконанні у виконавчій службі, на підставі вимог від 02.10.2008 року №763, від 05.01.2009 року №763, від 02.09.2009 року №763 та рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі за №2-а-13190/08, були зараховані відповідачем як сплата за попередній борг, тобто на погашення вимог, які боржником в установленому законом порядку були узгоджені і підлягали сплаті у відповідності до ч. 5 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пп. 10.11 п. 10 Інструкції "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 № 64/8663.

При цьому, слід зазначити, що згідно норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та у відповідності із Законом України "Про виконавче провадження" при сплаті суми недоїмки разом із фінансовими санкціями, дана вимога вважається автоматично відкликаною, у звязку з чим, посилання позивача на те, що сума боргу буде повторно стягнута на підставі вимоги про сплату боргу №Ю-763 від 01.11.2010 року спростовується вищенаведеним.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм законів та обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вимоги УПФУ в Калинівському районі про сплату боргу №Ю-763 від 01.11.2010 року.

На ряду з цим, суд відмічає, що згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 79 КАС України встановлено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

В силу ч. 6 ст. 71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Проте в ході судового розгляду, представник позивача не належно виконав свій обов`язок, передбачений ч. 1 ст. 71 КАС України, оскільки останній не надав суду достатньо доказів, в тому числі і документально підтверджених (нормативно закріплених), а також не навів суду переконливої законодавчо обґрунтованої аргументації в підтвердження позовної вимоги, яка полягає у визнанні протиправною та скасуванні вимоги про сплату боргу УПФ України у Калинівському районі Вінницької області № Ю-763 від 02.12.2010 року

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З приписів ст.ст.71, 86 КАС України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки в судовому засіданні позивач не довів усіх обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, беручи до уваги вищенаведене, суд, оцінюючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційної станції інституту цукрових буряків до Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання протиправними та скасування вимог Управління Пенсійного Фонду України у Калинівському районі від 01.11.2010 року №Ю-763 та від 02.12.2010 року №Ю-763.

За правилами ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Враховуючи відсутність вище зазначених витрат, вони стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову Уладово - Люлинецької дослідно - селекційної станції (УЛДСС) відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 27.12.10

Суддя Чернюк Алла Юріївна