Справа № 2-а-4858/10/0270
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2011 р. Справа № 2-а-4858/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

Суддів: Іващук Олени Іванівни

ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: ОСОБА_3 Павлівни-Голови апеляційного суду Вінницької області

про: визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з адміністративним позовом до ОСОБА_3 - голови апеляційного суду Вінницької області про визнання повідомлення голови апеляційного суду Вінницької області незаконним, та зобов'язання апеляційний суд Вінницької області розглянути скаргу ОСОБА_2 на невиконання державним виконавцем Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці судового рішення (ухвали апеляційного суду від 29.04.2009 р., що підлягала негайному виконанню) відповідно до вимог ст..ст. 383-385 ЦПК.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.07.2009 року, позивачу відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до ОСОБА_3 - голови апеляційного суду Вінницької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач звернулася до Київського апеляційного адміністративного суду із скаргою, в якій просила ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу про відкриття провадження та направити справу до суду першої інстанції іншої області.

Київський апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28.07.2009 року скасував, а справу направив до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження її розгляду.

На підставі вищевикладеного, ухвалою суду від 29.11.2010 року було відкрито провадження у справі № 4858/10/0270 та призначено її до розгляду.

Позивач в судове засідання не зявилась, натомість надіслала на адресу суду заяву та телефонограму про розгляд адміністративної справи за її відсутності за вхід. № 2482 від 31.01.2011 року.

Представник відповідача в судове засідання також не зявилась, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позову заперечувала.

Частиною 4 статті 122 КАС України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на вказані вимоги КАС України та враховуючи клопотання сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Згідно матеріалів справи, в провадженні апеляційного суду Вінницької області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на майно, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Вінницької міської ради про витребування 1/12 частини садиби з чужого незаконного володіння , визнання права власності в порядку спадкування садиби №16 по 1-му провулку Пестеля в м. Вінниці.

Суддею апеляційного суду Вінницької області Денишенко Т.О. в порядку вирішення клопотання ОСОБА_2 29.04.2009 року була постановлена ухвала про забезпечення позову у вищевказаній цивільній справ та накладено арешт на земельну ділянку площею 400кв.м. садиби № 16 по провулку Пестеля в м. Вінниці.

Відповідно до вказаного рішення апеляційного суду Вінницької області 29.04.2009 року ухвалу про забезпечення позову направити для виконання Вінницькій міській раді, КП «Вінницьке БТІ, Ленінському відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, першій Вінницькій державній нотаріальній конторі.

Позивач подала заяву до Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції про примусове виконання виконавчого документу, а саме ухвали про забезпечення позову від 29.04.2009 року у справі №22-756, що прийнята апеляційним судом Вінницької області.

12 травня 2009 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_7 постановою було відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документу та у відкритті виконавчого провадження з виконання ухвали про забезпечення позову апеляційного суду Вінницької області.

ОСОБА_2 звернулась зі скаргою на вищевказану постанову Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції до Ленінського районного суду м. Вінниці.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.06.2009р. скарга була повернута ОСОБА_2 з посиланням на ст. 384 ч.2 ЦПК України, згідно якої скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

01.07.2009 року ОСОБА_2 звернулась до апеляційного суду Вінницької області зі скаргою про невиконання державними виконавцями , які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, судового рішення (ухвали суду), що підлягає негайному виконанню та вступило в законну силу з моменту його проголошення.

Вищезазначена скарга була розглянута та 13.07.2009 року на адресу позивача за підписом голови апеляційного суду Вінницької області - ОСОБА_3 за №22-4725 ОСОБА_2 було направлено лист-відповідь, яким позивачу розяснено порядок оскарження дій або бездіяльності державних виконавців щодо невиконання ними ухвали апеляційного суду від 29.04.2009 року з посиланням на ст.ст. 383-385 ЦПК України (а.с. 32).

Не погоджуючись із результатами розгляду скарги, позивач звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 - голови апеляційного суду Вінницької області про визнання повідомлення голови апеляційного суду Вінницької області незаконним, та зобов'язання апеляційний суд Вінницької області розглянути скаргу ОСОБА_2 на невиконання державним виконавцем Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці судового рішення - ухвали апеляційного суду від 29.04.2009 р..

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.07.2009 року, позивачу відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки із змісту позовних вимог не вбачається наявність спірних публічно-правових відносин та вони не містять ознак публічно-правового спору.

Вищезазначена ухвала була оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суту та скасована ним.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, Київський апеляційний адміністративний суд вказав на те, що судом першої інстанції не враховано вимоги позовної заяви ОСОБА_2, згідно з якими вона просила визнати повідомлення голови Вінницького апеляційного суду незаконними та зобовязати відповідача розглянути її скаргу.

Щодо вимоги позивача про визнання повідомлення голови апеляційного суду Вінницької області від 13.07.2009 р. № 22-4725, що скарга про невиконання державними виконавцями ухвали апеляційного суду від 29.04,2009 р. не підлягає розгляду апеляційним судом в порядку ст.ст. 383-385 ЦПК України - незаконною, то Київський апеляційний адміністративний суд зазначив наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів, актів індивідуальної дії) дій чи бездіяльності. Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ , який породжує певні наслідки, спрямовані на врегулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для субєктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАСУ слід розуміти як нормативно правові акти так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно правові акти це є рішення, дію яких поширено на не визначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення які є актом одноразового застосування норм права , і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації.

Таким чином оскаржуване повідомлення голови апеляційного суду Вінницької не породжує певних правових наслідків для ОСОБА_2 тому не є рішенням субєкта владних повноважень, оскільки воно має форму роз'яснення про порядок оскарження дій державного виконавця, тобто вказане повідомлення в розумінні п.1 ч.1 ст. 17 КАС України не набуває статусу рішення суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідност.3ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 вищезазначеного кодексу, особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма передбачена і у ст. 292 ЦПК України.

Стаття 296 ЦПК України регламентує порядок подання апеляційної скарги. Зокрема, апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Форма і зміст апеляційної скарги повинна відповідати ст. 295 ЦПК України, а саме:

1. Апеляційна скарга подається у письмовій формі.

2. В апеляційній скарзі мають бути зазначені: 1) найменування суду, до якого подається скарга; 2) ім'я (найменування) особи, яка подає скаргу, її місце проживання або місцезнаходження; 3) ім'я (найменування) осіб, які беруть участь у справі, їх місце проживання або місцезнаходження; 4) рішення або ухвала, що оскаржуються ; 5) в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин); 6) нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення протидоказів, використаних судом першої інстанції; 7) клопотання особи, яка подала скаргу; 8) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

3. Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

Як свідчить аналіз вищезазначених норми Цивільно-процесуального Кодексу України, позивачкою не було дотримано вимог щодо форми та змісту апеляційної скарги, а саме не зазначено рішення або ухвала, що оскаржуються , в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин (правовідносин).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001, судами не розглядаються скарги громадян на акти і дії суддів, що повязанні із здійсненням правосуддя, оскарження яких встановлюється відповідним процесуальним законодавством.

Лише акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб суддів, що належить до сфери управлінської діяльності, можуть бути оскаржені громадянами в судовому порядку.

Законність процесуальних актів і дій суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального контролю. В даному випадку необхідно розмежувати скарги на дії органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, тобто скарги щодо прийнятих управлінських рішень субєктами владних повноважень, і скарги на процесуальні дії судді під час розгляду справ, тобто скарги, для розгляду яких законодавством встановлено процесуальний порядок.

Факт звернення позивача із скаргою до відповідача підтверджується матеріалами справи( а.с.21). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач в позовній заяві зазначає, що з висновком голови апеляційного суду Вінницької області, які викладені в повідомлення, вона не погоджується, вважає його (повідомлення) незаконним та таким, що позбавляє її права оскарження неправомірних дій державних виконавців, які не бажають накладати арешт на земельну ділянку, де розташований належний ОСОБА_2 будинок.

Крім того, в позовній заяві, (абз. 7) зазначено, що оскаржуване повідомлення від 13.07.2009 року, отримане позивачем 17.07.2009 року, тому на думку останньої, строк на оскарження незаконних дій посадової особи не пропущений. В даному випадку позивач посилається на незаконність дій субєкта владних повноважень, хоча предметом оскарження є не дія, а повідомлення голови апеляційного суду Вінницької області.

Законодавством передбачений і інший спосіб захисту свобод та інтересів особи, який законодавчо оформлений у Законі України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 394/96-ВР.

Судом вбачається, що скарга позивача на дії державного виконавця розглядалась відповідачем не в порядку процесуального Закону, а відповідно до Закону України «Про звернення громадян». З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, субєктивного складу сторін, а саме де у справі відповідачем є не суддя, а посадова особа голова апеляційного суду Вінницької області, враховуючи мотиви адміністративного позову, суд досліджував правомірність дій відповідача згідно Закону України «Про звернення громадян»та наявність правових підстав для зобовязання відповідача розглянути скаргу ОСОБА_2 від 01.07.2009 року на невиконання державним виконавцем Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці судового рішення ( ухвали апеляційного суду Вінницької області від 29.04.2009 р., що підлягала негайному виконанню), відповідно до вимог ст.ст. 383-385 ЦПК України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Скаргою, в розумінні Законі України «Про звернення громадян»від 02.10.1996 р. № 394/96-ВР, є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст.4 цього закону, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Стаття 5 вищезазначеного закону регламентує вимоги до звернення.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення може бути усним чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, скарга позивача датована 01.07.2009 року (а.с.21). 13.07.2009 року на адресу ОСОБА_2 було направлено повідомлення про розгляд її скарги за підписом голови апеляційного суду Вінницької області - ОСОБА_3 за № 22-4725.

Зокрема, у повідомленні було зазначено, що на час розгляду скарги, цивільна справа, за її позовом, перебуває у провадженні Ленінського районного суду. Розгляд справи не завершено і позивач не позбавлена можливості вирішити на свій розсуд питання забезпечення позову в установленому порядку, з дотриманням ст. ст. 19, 26 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, звернуто увагу позивачки на те, що її скарга з питання невиконання державними виконавцями ухвали апеляційного суду від 29.04.2009 року про забезпечення позову не може розглядатись апеляційним судом в порядку розділу VII ЦПК України, оскільки апеляційний суд згідно розділу V цього Кодексу розглядає справи виключно в апеляційному порядку, тобто перевіряє законність і обґрунтованість рішень судів першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Завданнями апеляційного є усунення суддівської помилки або ж повторний розгляд справи з метою завершення провадження у справі.

Також, як того вимагає ч.9 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», позивачу було розяснено, що питання забезпечення позову ухвалою суду від 29.04.2009 року було вирішенов порядку ст. 301 ЦПК України. Питання вжиття заходів забезпечення виконання рішення суду (одним із способів якого є забезпечення позову) розглядається судом лише якщо воно вирішується одночасно з ухваленням нового рішення чи зміни рішення суду першої інстанції. У даному випадку, враховуючи перебування справи в провадженні Ленінського районного суду м. Вінниці, питання забезпечення позову за ініціативи позивача має бути вирішено цим судом.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК виконавчі документи видає суд, який розглянув справу. Мається на увазі суд першої інстанції, так як апеляційний суд не розглядає справу як суд першої інстанції, а переглядає рішення в апеляційному порядку.

На підставі вищевикладеного та системного аналізу процесуальних норм ЦПК України, Вінницьким апеляційним судом було зроблено висновок що скарга позивач про невиконання державними виконавцями ухвали апеляційного суду від 29.04.2009 не підлягає розгляду апеляційним судом в порядку ст. ст. 383 - 385 ЦПК.

Даючи оцінку діям голови апеляційного суду Вінницької області, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2, 7, 9 ст.19 вищезазначеного закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Відповідно до ст.. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Як вбачається із матеріалів справи, головою апеляційного суду Вінницької області, як посадовою особою цього суду, було розглянуто скаргу ОСОБА_2 та надано відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян»від 02.10.1996 р. №394/96-ВР.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено права позивача на судовий захист, оскільки розгляд скарги позивача апеляційним судом Вінницької області не в процесуальному порядку, не позбавляв позивача права на звернення за судовим захистом шляхом подання скарги, в порядку визначеному спеціальним Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя/підпис/ ОСОБА_8

Суддів: Іващук Олена Іванівна

ОСОБА_1