Справа № 265/3882/16-а
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/3882/16-а
Провадження №2-а/265/123/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.Г.,

за участю секретаря Цепи К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради щодо зняття з оплати щомісячної адресної допомоги для переміщення особи та зобовязання відповідача призначити щомісячну адресну допомогу особі, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року з 22.01.2016 року по 10.05.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з січня 2015 року перебуває на обліку у відповідача, як внутрішньо переміщена особа та отримувала щомісячну адресну допомогу, яка їй була призначена у періоди з 22.01.2015 року по 21.07.2015 року, з 22.07.2015 року по 21.01.2016 рік. 21 січня 2016 року позивач звернулася через Ощадбанк про продовження виплат щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. 22 січня 2016 року її заява разом з документами була направлена відповідачу, який її отримав про що свідчить відмітка працівника УСЗН Лівобережного району. Однак, як їй стало відомо у квітні 2016 року відповідач відмовив їй у продовженні виплат щомісячної адресної допомоги, так як їй необхідно було звернутися із заявою після 21.01.2016 року, а не саме 21.01.2016 року, як вона це зробила. Вважає, такі дії відповідача незаконні та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2, яка діє на підставі договору про надання безоплатних правових послуг, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Також позивач вказувала, що 14.01.2016 року вона телефонувала в Ощадбанк і їй вказали принести заяву та документи на продовження виплат щомісячної адресної допомоги саме 21.01.2016 року, що вона і зробила. Пояснювала, що звернулася із заявою встановлені строки і відмова у призначенні їй щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеної особи з боку відповідача, незаконна.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставах та повноваженнях, перевірених судом, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши письмові заперечення, які підтримала у суді. Згідно наданих заперечень, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Єдиній інформаційній базі даних для внутрішньо переміщених осіб Лівобережного району з 12.11.2014 року, щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг отримувала з 22.01.2015 року по 21.07.2015 року та з 22.07.2015 року по 21.01.2016 року.

Постановою Кабінету міністрів України від 01.10.2014 року № 505 (зі змінами) затверджений Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Тобто призначення допомоги розраховується та здійснюється з дня звернення (відповідна дата) по день на який припадає закінчення шестимісячного терміну призначення, що випливає з п. 2 Порядку.

п.3 Порядку передбачено, що для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сімї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку заяву, в якій повідомляє про відсутність змін , що впливають на призначення грошової допомоги, а також предявляє довідки всіх членів сімї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Чинним законодавством України, яке регулює порядок призначення та виплати вказаного виду допомоги не передбачено перерахунку допомоги в межах терміну призначення, тобто звернення за подовженням допомоги повинно надходити до уповноваженого управління або банку в день наступний після закінчення терміну попереднього призначення. Як вважає представник відповідача та зазначив в своїх запереченнях, що дане твердження законодавства випливає з абз. 6 п.3 Порядку: якщо склад сімї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сімї або інформацією компетентного органу. Тільки в цьому випадку управлінням здійснюється розрахунок в межах шестимісячного терміну призначення.

Враховуючи вищезазначене, відповідач вказував, що на звернення від 21.01.2016 року позивачу було відмовлено в призначенні зазначеної допомоги, в звязку з тим, що звернення надходило раніше ніж закінчувався термін попереднього призначення допомоги, тому вважає свої дії законними та просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно ч. 1 «Порядку оформлення і видачі довідки про взятті на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509 довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Відповідно до постанови КМУ від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій, довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного пенсійного страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509.

З копії довідки № НОМЕР_1 від 12.11.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщені особи в Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до пенсійного посвідчення (а.с.10) та довідки УПФУ в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя ОСОБА_1 знаходиться на обліку та отримує пенсію за віком (а.с.4).

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами позивач 21 січня 2016 року звернулася із заявою до ТВБВ № 10004/0459 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до якої додала необхідні документи для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У листі керуючого ТВБВ № 10004/0459 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» № 113 від 17.05.2016 року зазначено, що заява позивача та додані до неї документи були спрямовані до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради 22 січня 2016 року (а.с.6).

Відповідно до копії рішення Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради від 02.02.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено в надані щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в звязку з тим, що щомісячна адресна допомога позивачу виплачується по 21.01.2016 року (а.с.5).

У судовому засіданні позивач наполягала, а представник відповідача не заперечував, що про прийняте рішення про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеної особі ОСОБА_1 була повідомлена лише 29.03.2016 року, а 26.04.2016 року отримала відповідь на своє звернення з цього приводу (а.с.7).

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

У відповідності з вимогами ч. 2 вищевказаної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 КАС України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правовий спір фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року (далі Постанова № 505), визначено механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога).

Відповідно до пункту 5 вказаної Постанови № 505, для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сімї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сімї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, предявляє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сімї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.

Судом встановлено, що 21 січня 2016 року позивач звернулась з відповідною заявою до відділення Ощадбанку в м. Маріуполі Донецької області про продовження їй виплати щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 6).

Згідно абзацу 6 пункту 5 Постанови № 505, установа уповноваженого банку відкриває уповноваженому представнику сімї поточний рахунок та не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття зазначеного рахунка надсилає його заяву про призначення грошової допомоги (заяву, в якій уповноважений представник сімї повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги) разом з документами, що додаються до неї, відповідному уповноваженому органу із супровідним листом, в якому зазначаються реквізити поточного рахунка. У разі коли від установи уповноваженого банку надійшла заява про призначення грошової допомоги, до якої не додано всіх необхідних документів, передбачених пунктом 5 цього Порядку, уповноважений орган надсилає уповноваженому представнику сімї повідомлення про перелік документів, які необхідно подати додатково.

Відповідно до пункту 8 Постанови № 505 уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сімї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сімї.

В судовому засіданні позивач пояснила, що повідомлення про відмову у наданні їй допомоги як переміщеної особи на проживання від 21 січня 2016 року вона отримала лише 29 березня 2016 року, не зважаючи на те, що рішення відповідачем було прийняте 02.02.2016 року.

Постановою Кабінету міністрів України від 01.10.2014 року № 505 (зі змінами) затверджений Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

При прийнятті рішення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання відповідач керувався зазначеним пунктом та зазначав, що призначення допомоги розраховується та здійснюється з дня звернення (відповідна дата) по день на який припадає закінчення шестимісячного терміну призначення.

Разом з тим, при прийнятті відповідного рішення відповідачем не був врахований пункт 5 Постанови № 505, який визначає, що з метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сімї звертається у контакт-центр уповноваженого банку. У судовому засіданні позивач наполягала, що саме представник банку пропонував їй прийти 21 січня 2016 року для подання заяви та необхідних документів для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, при цьому, дані обставини з боку відповідача спростовані не були.

Як зазначено в листі керуючого відділення Ощадбанку, заява позивача разом з документами 22 січня 2016 року було спрямоване до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради та отримано відповідним працівником УСЗН, про що свідчить відмітка. Дані обставини свідчать, що заява позивача разом з документами надійшла до відповідача саме 22 січня 2016 року, і саме з даної дати відповідач повинен був призначити позивачу щомісячну адресну допомогу.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України).

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_5 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради призначити ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 22.01.2016 року по 10.05.2016 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги позивача про зобовязання Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради призначити ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 22.01.2016 року по 10.05.2016 року, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» є похідними від вимоги про визнання дій відповідача неправомірними, та судом встановлені неправомірні дії відповідача, що потягли прийняття необґрунтованого рішення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Заперечення та доводи відповідача спростовуються вищевикладеним і не можуть бути прийняті судом до уваги.

Керуючись ст. ст. 8-11, 41, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради щодо зняття з оплати щомісячної адресної допомоги ОСОБА_1, як особи, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради призначити адресну допомогу ОСОБА_1, як особи, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житло-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року з 22.01.2016 року по 10.05.2016 року.

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя ____________________ І.Г.Мельник