Справа № 826/6922/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 жовтня 2016 року № 826/6922/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «Нічний експрес»

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Нічний експрес» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним і скасування податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 04.11.2015 року №.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідачем при проведенні перевірки Приватного підприємства «Нічний експрес» неправомірно зроблений висновок про те, що правочини вчинені за участю ФОП ОСОБА_1 фактично не здійсненні, оскільки господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентом підтверджуються необхідними первинними документами.

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України та зазначив, не надало доказів реальності господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 та фінансового-господарські відносини з контрагентом є фіктивними правочинами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Приватне підприємство «Нічний експрес» є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

В період з 15.09.2015 по 20.10.2015 Державною податковою інспекції інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі наказу № 1307 від 12.10.2015 року та на підставі ст. 77 Податкового кодексу України проведено планову виїзну перевірку Приватного підприємства «Нічний експрес» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт перевірки №5336/26-58-22-02/31511336 від 26.10.2015, в якому зазначено про виявлення наступних порушень вимог законодавства, зокрема:

- п. 138.2 ст.138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства на 261 681 грн. в тому числі по періодам: ІІІ квартали 2012 року - 22 579 грн.; 2012 р. - 45 511 грн.; 2013 р. - 107 262 грн.; 2014 р. - 108 908 грн.

На підставі складеного акту перевірки, 11.08.2014 року Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № від 04.11.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на загальну суму 392 522 грн., з яких 261 681 грн. - за основним платежем та 130 841 грн. - за штрафними санкціями.

За результатами адміністративного оскарження, рішення було залишене без змін прийняте ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення № від 04.11.2015 року, а скарга Позивача - без задоволення.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення (пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

01.01.2012 року між Приватним підприємством «Нічний експрес», як клієнтом, та ФОП ОСОБА_1, як перевізником, укладено договір перевезення №178, за умовами якого клієнт доручає, а перевізник приймає на себе зобов'язання здійснювати перевезення вантажів клієнта автомобільним транспортом по Україні щодня крім неділі у відповідності з графіком визначеним клієнтом. Перевізник може виконувати взяті на себе зобов'язання з перевезенням як самостійно, так із залученням третіх осіб. Послуги третіх осіб перевізник сплачує самостійно.

01.01.2013 року між Приватним підприємством «Нічний експрес», як клієнтом, та ФОП ОСОБА_1, як перевізником, укладено договір перевезення №178, за умовами якого клієнт доручає, а перевізник приймає на себе зобов'язання здійснювати перевезення вантажів клієнта автомобільним транспортом по Україні щодня крім неділі у відповідності з графіком визначеним клієнтом. Перевізник може виконувати взяті на себе зобов'язання з перевезенням як самостійно, так із залученням третіх осіб. Послуги третіх осіб перевізник сплачує самостійно.

01.01.2014 року між Приватним підприємством «Нічний експрес», як клієнтом, та ФОП ОСОБА_1, як перевізником, укладено договір перевезення №178, за умовами якого клієнт доручає, а перевізник приймає на себе зобов'язання здійснювати перевезення вантажів клієнта автомобільним транспортом по Україні щоденно у відповідності з графіком визначеним клієнтом. Перевізник може виконувати взяті на себе зобов'язання з перевезенням як самостійно, так із залученням третіх осіб. Послуги третіх осіб перевізник сплачує самостійно.

На виконання умово договору між позивачем та його контрагентом укладено: акти виконаних робіт, талони замовника, рахунки-фактури.

Також на підтвердження реальності господарських відносин та оплати отриманих послуг позивачем надано копії платіжних доручень та виписки по особовому рахунку.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що між Приватним підприємством «Нічний експрес» та ФОП ОСОБА_1 вчинені дії згідно укладених договорів, що підтверджується відповідними первинними документами.

Разом з тим, проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено їх відповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відносно висновків відповідача, викладених в акті перевірки, суд зазначає про наступне.

Відповідач зазначає, що в супереч умовам договору № 178 дати маршрутів зазначаються із першого до останнього дня місяця, враховуючи неділю.

Проте зазначені доводи спростовуються, оскільки 01.01.2012 та 01.01.2013 року Приватним підприємством «Нічний експрес», як клієнтом, та ФОП ОСОБА_1 укладено додаткові угоди №1 до договору №178, за умовами яких пункт 1.1 викласти в наступній редакції: Клієнт доручає, а перевізник приймає на себе зобов'язання здійснювати перевезення вантажів клієнта автомобільним транспортом по Україні щоденно.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача, що ФОП ОСОБА_1 фактично не можливо здійснити декілька господарських операцій з перевезення вантажів, так як договорами № 178 передбачено залучення третіх осіб.

Разом з тим, суд зазначає, що при дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2013 року у справі № К/800/15523/13.

При цьому, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2012 року у справі № К/9991/5398/12.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо ненадання позивачем товарно-транспортних накладних на підтвердження факту перевезення товару ФОП ОСОБА_1 з тих підстав, що податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, а Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, на які посилається податковий орган, не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку валових витрат та податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2013 року К/800/9087/13.

При цьому, відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення обумовленого договорами товару не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з пунктами 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 лютого 2013 року у справі № К/9991/64514/11.

З урахуванням наведеного суд зазначає про відповідність здійснених господарських операцій статутній діяльності позивача та його контрагента.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинення операцій, а також того, що вчинення зазначених правочинів не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди чи заволодіння майном держави.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Приватного підприємства «Нічний експрес» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 04.11.2015.

3. Стягнути з на користь Приватного підприємства «Нічний експрес» судові витрати у розмірі 4 942 (чотири тисячі дев'ятсот сорок дві) грн. 83 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда