Справа № 816/1063/16
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 р.Справа № 816/1063/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2016р. по справі № 816/1063/16

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

11.07.2016 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2016 року № .

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 року по справі №816/1063/16 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 року по справі №816/1063/16 та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі та визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 23.06.2016 року № .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанову винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.04.2013 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровуваний) укладено договір дарування, відповідно до якого громадянка ОСОБА_2 безоплатно передала у власність, а онук, громадянин ОСОБА_1, прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1. Квартира загальною площею - 47,1 кв.м., житловою площею - 27,8 кв.м.

Ця квартира АДРЕСА_1 належить дарувальнику громадянці ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою полтавською державною нотаріальною конторою 21.06.1991 року за реєстром № 2-1418, зареєстрованого в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" 03.07.1992 року в реєстрову книгу № 122 за реєстровим № 16653.

Дар сторони оцінили в 287875,00 грн. Ринкова вартість нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 становить 287875,00 грн. згідно звіту про оцінку майна, виданого суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 27.03.2013 року.

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 1351533 від 03.04.2013 року), що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

24.05.2016 року головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податку на доходи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у м. Полтаві Самко О.М. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки контролюючим органом 26.05.2016 року складено акт № 1703/16-01-13-01/НОМЕР_1, в якому зафіксовано, зокрема, порушення позивачем вимог пп.164.1.1 п.164.1, пп.164.2.10 п.164.2 ст.164, пп.174.2.2 п.174.2, п.174.3 ст.174 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся (за звітний 2013 рік) на суму 14393,75 грн. (не задекларована сума доходу, отриманого у вигляді спадщини від особи, яка не є членом сім'ї першого ступеня споріднення).

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у м. Полтаві прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.06.2016 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 17992,19 грн., в тому числі 14393,75 грн. - за основним платежем та 3598,44 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з вимогою про визнання вказаного рішення протиправним та його скасування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 23.06.2016 року № прийняте ДПІ у м. Полтаві на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, з огляду на приписи п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб, зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента є: - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; - доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); - іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України).

Пунктом 164.1 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України).

Згідно з пп.164.2.10 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Відповідно до п.174.6 ст.174 Податкового кодексу України кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

За приписами пункту "а" пп.174.2.1 п.174.2 ст.174 Податкового кодексу України об'єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою - вартість власності, що успадковується членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Членами сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення (пп.14.1.263 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

У підпункті 174.2.2 п.174.2 ст.174 Податкового кодексу України визначено, що за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, оподатковується вартість будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Згідно з п.167.2 ст.167 зазначеного Кодексу ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується колегією суддів, дарувальник квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 є рідною бабусею обдаровуваного ОСОБА_1 З цього випливає, що ОСОБА_2 не являється для ОСОБА_1 членом сім'ї першого ступеня споріднення, а тому, виходячи з приписів Податкового кодексу України, останній в результаті отримання у дарунок квартири АДРЕСА_1, ринковою вартістю 287875,00 грн, зобов'язаний сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за ставкою податку у розмірі 5 відсотків, тобто 14393,75 грн. (287875,00 грн. х 5%).

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується та встановлено перевіряючим в ході проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1, що останнім сплата до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 14393,75 грн. не проводилась.

Згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що контролюючий орган обґрунтовано нарахував ОСОБА_1 оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 23.06.2016 року № суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" за податковими зобов'язаннями в розмірі 14393,75 грн.

У разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування (п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України).

ДПІ у м. Полтаві на підставі вказаної норми правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції спірним податковим повідомленням-рішенням від 23.06.2016 № у розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання.

Згідно з п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Таким чином, системний аналіз вищевказаних норм дає можливість дійти висновку, що граничним строком подання податкової декларації фізичною особою за результатами річного декларування є 01 травня року наступного за звітним.

Колегія суддів зазначає, що оскільки в спірному випадку об'єкт оподаткування виник у 2013 році (позивач набув квартиру 03.04.2013 року), граничним строком подання останнім декларації про майновий стан і доходи є 01 травня 2014 року, а тому, виходячи з положень п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України граничним строком давності визначення контролюючим органом грошових зобов'язань є 01 травня 2017 року.

Відповідно до пп.102.2.1 п.102.2 ст.102 Податкового кодексу України грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається факту подання позивачем податкової декларації за 2013 рік по податку на доходи фізичних осіб за результатами декларування, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ДПІ у м. Полтаві з дотриманням вимог ст.102 Податкового кодексу України згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 23.06.2016 № визначила ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 17992,19 грн, в тому числі 14393,75 грн. - за основним платежем та 3598,44 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

З приводу доводів позивача про неправомірне призначення перевірки з огляду на введення мораторію на проведення перевірок у 2015 та 2016 роках, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014 запроваджено особливий порядок проведення перевірок суб'єктів господарювання з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік. Установлено, що зазначені перевірки проводяться виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. При цьому, Закон містить винятки із зазначеної норми, так, обмеження, зокрема, не поширюється з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Відповідно до частин 1,2 статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб'єктами господарювання є: - господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; - громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Отже, оскільки позивач в розумінні положень Господарського кодексу України не являється суб'єктом господарювання, колегія суддів доходить висновку, що на нього не має розповсюджуватися особливий порядок проведення перевірок суб'єктів господарювання, а тому мораторій не поширюється на проведення перевірок платників податків - фізичних осіб щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, а тому доводи апелянта з цього приводу є безпідставними та не обґрунтованими.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 23.06.2016 року № прийняте ДПІ у м. Полтаві на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 року по справі № 816/1063/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2016р. по справі № 816/1063/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Пянова Я.В. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 13.10.2016 р.