Справа № 2-а-4219/10/0270
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 р. Справа № 2-а-4219/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

при секретарі судового засідання: Оніщенко Петрі Анатолійовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекцїі

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ :

До суду звернулась фізична особа підприємець ОСОБА_3 (далі позивач) з позовом до Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області (далі відповідач) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 15.10.2010 р. та №/0 від 15.10.2010 р.

Позовні вимоги з урахуванням поданих письмових пояснень мотивовані наступним.

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складений відповідний акт.

Згідно з актом перевірки ревізор дійшов висновку, що позивач порушив вимоги ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян та п. 9.4 ст. 9, п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 7.3.1 п. 7.3, ст. 7 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.10.2010 р., яким позивачу визначено до сплати зобовязання по податку на додану вартість в сумі 331 320,27 грн., в т.ч.: за основним платежем 220 880,18 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 110 440,09 грн., та податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.10.2009 р., яким позивачу визначено до сплати зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 124 246 грн.

Позивач вважає, що відповідачем неправомірно прийняті вищезазначені податкові повідомлення-рішення з огляду на те, що висновки податкового органу, які знайшли своє відображення у відповідному акті перевірки, не відповідають вимогам чинного законодавства України з наступних підстав.

За перевіряємий період позивач здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування і як приватний підприємець-повірений працював у сфері заготівлі молока, укладаючи при цьому договори доручення на заготівлю молока з ВАТ Літинський молочний завод від імені і за рахунок довірителя. На думку позивача, кошти, які він отримував від довірителя на закупівлю молока, не ставали його власністю, оскільки він не міг ними розпоряджатися на власний розсуд. Так само і молокопродукція, яку позивач закупляв від імені та за рахунок коштів відповідного підприємства, не була його власністю.

В позовній заяві позивач посилається на те, що виручкою є не будь-які кошти, отримані позивачем, а лише ті кошти, які отримані ним від продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином за виконаними позивачем договорами доручення сума виручки дорівнює сумі винагороди, а вона в 2009 році складала 139 528,95 грн., а в І півріччі 2010 року 75867,20 грн., тобто не перевищила суму 500 тис. грн., тому висновки податкового органу про порушення позивачем вимог Указу Президента Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва щодо перевищення граничного обсягу виручки є невірними.

Позивач вважає, що передача повіреним довірителю придбаного повіреним на імя довірителя товару за договором доручення, не є поставкою товарів за визначенням пункту 1.4 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість, оскільки відповідно до зазначеного пункту ОСОБА_4 поставкою можуть бути тільки операції, що здійснюються згідно з договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари. Так як в перевіряємому періоді позивачем не здійснювалися операції з поставки товарів, а загальна сума від надання послуг, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно не перевищувала 300 тис. грн., тому винесення податкового повідомлення-рішення за порушення вищезазначених положень ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість є неправомірним.

Крім того, позивач посилається на п.п. 4.3.2 п. 4.3 ст. 4 ОСОБА_4 України Про податок з доходів фізичних осіб, яким передбачено, що не включається до обєкту оподаткування сума коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, з урахуванням норм пункту 9.10 статті 9 цього ОСОБА_4.

Таким чином позивач вважає, що кошти надані йому ВАТ Літинський молочний завод під звіт для виконання договору доручення, не є його доходом чи виручкою, і не підлягають оподаткуванню податком з доходу фізичних осіб.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві і поданих письмових поясненнях, та надані у справу матеріали і документи.

Представник відповідача надав суду свої заперечення проти адміністративного позову (а.с.22-24), згідно з якими податковим органом цілком правомірно винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення за результатами виявлених та зафіксованих в акті перевірки порушень позивачем ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість, Указу Президента Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва та Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян.

В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у наданих письмових запереченнях.

В судовому засіданні допитувався свідок ОСОБА_5, яка працює завідувачем сектору оподаткування фізичних осіб Оратівського відділення Іллінецької МДПІ та проводила вищезазначену перевірку. По суті заданих запитань даний свідок повідомив суду, що перевірка проведена згідно з вимогами чинного законодавства на підставі відповідних направлень, а виявлені порушення відображені в акті, складеному за результатами її проведення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, оглянувши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, виданого Оратівською районною державною адміністрацією Вінницької області 22.03.2006 року (а.с.6) та є платником єдиного податку (а.с.7).

На підставі відповідних направлень (а.с.9,10) посадовою особою Оратівського відділення Іллінецької МДПІ ОСОБА_6 з 19.08.2010 року по 16.09.2010 року проведено планову виїзну перевірку субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 р. по 30.06.2010 р.

За результатами перевірки складено акт №37/17/НОМЕР_1 від 06.10.2010 р. (а.с.15-37), згідно з висновками якого встановлені порушення позивачем п. 9.4 ст. 9, п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п.7.3.1 п.7.3 ст. 7 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість щодо заниження податку на додану вартість за період з 01.07.2009 р. по 30.06.2010 р. на суму 220 880,18 грн., та ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян, у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на суму 124 246 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки 15.10.2010 року відповідачем щодо позивача були прийняті два податкових повідомлення рішення, а саме: №/0, яким позивачу визначено до сплати зобовязання по податку на додану вартість в сумі 331320,27 грн., в т.ч.: за основним платежем 220 880,18 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 110 440,09 грн., та №/0, яким позивачу визначено до сплати зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 124 246 грн. (а.с.39,40).

В судовому засіданні досліджено наступні матеріали та документи, а саме: договори-доручення на закупівлю молока, укладені між приватним підприємцем ОСОБА_3 та ВАТ Літинський молочний завод, з додатками (а.с.41-45); лист-відповідь ВАТ Літинський молочний завод від 13.09.2010 р. (а.с.81,82); видаткові касові ордери; авансові звіти; приймально-розрахункові відомості; книгу обліку доходів і витрат фізичної особи підприємця ОСОБА_3

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу (товарів, робіт, послуг).

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування і як приватний підприємець-повірений працювала за договорами доручення, а саме: в 2009 році - за договором від 01.01.2009 року з ВАТ Літинський молочний завод, в 2010 році - за договором від 30.12.2009 року з ВАТ Літинський молочний завод. Позивач, як платник єдиного податку здійснював діяльність по закупівлі молока за зазначеними договорами доручення, та забезпечував передачу її довірителю за винагороду, не набираючи при цьому права власності на придбану молокопродукцію.

Відповідно до ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки довірителя.

Таким чином, на підставі укладених договорів позивачем вчинялись правочини щодо закупівлі молока від імені та за рахунок коштів довірителя. Вказані правочини створювали, змінювали, припиняли цивільні права та обовязки довірителів. Відповідно до укладених договорів позивач не набував права власності ні на надані йому кошти, ні на закуплене молоко.

Відповідно до п. 1.31 ст. 1 ОСОБА_4 України Про оподаткування прибутку підприємств продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або з компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції цивільно-правового характеру з надання результатів робіт (послуг), з надання права на користування або на розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими ніж товари, обєктами власності за компенсацію, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що за виконаними позивачем договорами доручення сума виручки дорівнює сумі винагороди за договорами, яка становила 350 грн. в 2009 році та 400 грн. в 2010 році за одну тону закупленого молока, та, як встановлено в судовому засіданні, в жодному році не перевищувала суму 500 тис. гривень. Отже, податковий орган при проведенні перевірки неповно оцінив надані платником податків докази в обґрунтування правомірності свого перебування на спрощеній системі оподаткування.

Як наслідок твердження відповідача про порушення позивачем вимог Указу Президента Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва щодо перевищення граничного обсягу виручки за відповідний період рік та вимог Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян, в результаті чого занижено суму податку з доходів фізичних осіб, не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо визначення позивачу зобовязання по податку на додану вартість, суд виходить з наступного.

Згідно з п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 ОСОБА_4 України "Про податок на додану вартість" (далі - Закон) об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Пунктом 1.4 ст. 1 ОСОБА_4 передбачено, що поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Не належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову (відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди (лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі.

Відповідно до п.п. 3.2.5 п. 3.2 ст. 3 ОСОБА_4 не є об'єктом оподаткування операції в тому числі із залучення, розміщення та повернення коштів за договорами доручення.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, а також дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що кошти надані позивачу ВАТ "Літинський молочний завод" під звіт для виконання договорів доручення, не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Крім того, згідно з п. 11.21 ст. 11 ОСОБА_4 сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами всіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно на виплату дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі. Порядок нарахування, виплати і використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановами Кабінету Міністрів України від 12.05.1999 р. № 805, 02.04.2009 р. № 291 та 11.02.2010 р. №152 було вирішено питання нарахування, виплати і використання дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за поставлені ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі, про що кожною зазначеною постановою затверджувався відповідний Порядок.

Таким Порядком визначався механізм нарахування, виплати і використання переробними підприємствами всіх форм власності, які мають власні або орендовані переробні потужності, дотацій сільськогосподарським товаровиробникам незалежно від форм власності і господарювання, включаючи ведення особистого селянського господарського за поставлені ними за відповідний період таким підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі.

При цьому дія такого Порядку не поширюється на операції з поставки молока, молочної продукції, м'яса та м'ясопродуктів, виготовлених переробними підприємствами з імпортованої сировини та сировини, поставленої не в живій вазі і такої, що не є сировиною власного виробництва товаровиробника; поставки імпортованої сировини; поставки молока та м'яса в живій вазі посередниками; переробки сировини на давальницьких умовах.

Слід зазначити, що позивач не здійснював поставку молока будучи посередником між ВАТ "Літинський молочний завод" та сільськогосподарськими товаровиробниками, а лише здійснював закупівлю молока згідно з відповідними договорами доручення від імені молокозаводу та за рахунок коштів отриманих під звіт від даного підприємства. Дана обставина підтверджується наявними у справі видатковими касовими ордерами на закупку молока, а також авансовими звітами та приймально-розрахунковими відомостями.

Враховуючи вищевикладене, дія відповідного Порядку поширювалася на операції, які мали місце в даному випадку, а тому відповідно до положень чинного законодавства України 20% від загальної суми коштів, отриманих позивачем під звіт від ВАТ "Літинський молочний завод" на закупку молока для виконання договорів доручення, становила дотація сільськогосподарським товаровиробникам - здавачам молока.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач нарахував податкове зобов'язання з податку на додану вартість та штрафну (фінансову) санкцію на всю отриману позивачем суму, а отже нарахував податок на додану вартість і на саму суму податку, яка спрямована як дотація.

Проте п. 4.1 ст. 4 ОСОБА_4 передбачено, що сума податку не включається до об'єкту оподаткування, тому здійснення нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість та штрафної (фінансової) санкції є неправомірним.

Крім того, відповідно до ст. 2 ОСОБА_4 платником податку є особа, яка підлягає обовязковій реєстрації як платник цього податку. Особа, підлягає обовязковій реєстрації як платник цього податку у разі: коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної компютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобовязань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

У відповідності до п. 3.1 ст. 3 ОСОБА_4 передача повіреним ФОП ОСОБА_3 молока довірителю ВАТ Літинський молочний завод за винагороду згідно з договорами доручення не є оподаткованою операцією з ПДВ. Крім того, в перевіряємому періоді позивачем не здійснювалися операції з поставки товарів, а загальна сума від надання послуг, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно не перевищувала 300 тис. гривень.

А тому, як наслідок твердження відповідача про порушення позивачем п. 9.4 ст. 9, п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п. 7.3.1 п. 7.3, ст. 7 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість, не відповідають дійсним обставинам справи.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції від 15.10.2010 р., а саме: №/0, яким позивачу визначено до сплати зобовязання по податку на додану вартість в сумі 331 320,27 грн., в т.ч.: за основним платежем 220 880,18 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 110 440,09 грн.; №/0, яким позивачу визначено до сплати зобовязання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 124 246 грн.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем наявними у справі матеріалами не доведена.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі, підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні за участю присутніх учасників процесу, а тому підлягають задоволенню з розподілом судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати із Державного бюджету України. Квитанцією № 611.25.3 від 23.10.2010 р. документально підтверджено судові витрати здійснені позивачем в розмірі 3,40 грн., а тому вони підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції у Вінницькій області №/0, №/0 від 15.10.2010р. про донарахування податку на додану вартість в сумі 220880 (двісті двадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 18 коп. і штрафних санкцій в сумі 110440 (сто десять тисяч чотириста сорок) грн. 09 коп. та податку з доходів фізичних осіб в сумі 124246 (сто двадцять чотири тисячі двісті сорок шість) грн. приватному підприємцю ОСОБА_3 (ід. код НОМЕР_1, вул. Кірова, 10, Вінницька область, Оратівський район, с. Велика Ростівка).

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємця ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України. Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови оформлено 06 грудня 2010 року.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович