Справа № 751/329/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року м. Київ К/800/8304/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Голяшкіна О.В. Шведа Е.Ю.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08 лютого 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року

у справі №751/329/16-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові

про визнання дій і бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні

дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові про визнання дій і бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач просив суд:

- визнати дії і бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові щодо обчислення, нарахування і виплати пенсії за віком у розмірах, менших, ніж встановлено статтею 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», неправомірними;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові здійснити перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, починаючи з 09.10.2015 року.

Постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди першої та апеляційної інстанцій свої рішення мотивували тим, що дії Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові щодо нарахування позивачу пенсії за віком відповідно до положень частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є правомірними, оскільки останньому пенсія за вислугу років вперше була призначена з 17.10.1996 року. Чинним законодавством України не передбачено право повторного звернення за призначенням пенсії. Змінюватись може лише порядок її виплати.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 17.10.1996 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримував пенсію за вислугу років в розмірі 1527,21 грн. відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

01.01.2015 року позивачу виплату пенсії за вислугу років згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" було припинено.

Після досягнення шістдесятирічного віку позивач набув право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV), а тому 09.10.2015 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернігові із заявою про призначення пенсії за віком.

09.11.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку працевлаштуванням, і з цієї дати перебуває на обліку як працюючий пенсіонер. Загальний розмір пенсії станом на 01.12.2015 року становить 1823,60 грн. відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказане підтверджується листом відповідача від 23.12.2015 №778/02/В-7 (а.с.11).

Згідно вищевказаного листа, з 09.10.2015 відповідачем прийнято рішенням про переведення позивача на пенсію за віком згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік, замість передбаченої частиною 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, що на думку позивача, є порушенням його пенсійних прав.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається з урахуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Скаржник в обґрунтування касаційної скарги посилався на приписи статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", стверджуючи, що фактично звернувся за призначенням нової пенсії за іншим законом, а не перевівся з одного виду пенсії на інший, що виключає застосування до нього частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з твердженням скаржника та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, переведення з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії. При цьому, пенсійне законодавство не містить застереження щодо переведення з одного на інший вид пенсії лише в межах одного закону.

Крім того, у відповідності до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №327 від 23.04.2012 року, пенсії особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, призначені до 2007 року, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" без застосування показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, перераховуються у порядку, встановленому абзацом першим цього пункту, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік, то при переведенні з пенсії військовослужбовця на пенсію за віком правомірно враховано показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо правомірності дій відповідача при нарахуванні позивачу пенсії за віком відповідно до положень частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки пенсія за вислугу років позивачу вперше була призначена з 17.10.1996 року, а чинним законодавством України не передбачено право повторного звернення за призначенням пенсії, може змінюватись лише порядок її виплати.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводами касаційної скарги наведених обставин не спростовано.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року у справі №751/329/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді