Справа № 804/1619/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/1619/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2016 року

справа № 804/1619/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Криворізької південної міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2016 року у справі №804/1619/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАНОМ-АП» до Криворізької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

21 січня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАНОМ-АП» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2016 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення – рішення :

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки заявленого позивачем бюджетного відшкодування контролюючим органом встановлено, що у серпні 2014 року ТОВ «Меганом - АП» отриманий товар згідно ВМД «ІМ 41» реімпорт №110050004/2014/201708 від 04.08.2014. зазначений товар був раніше експортований позивачем на адресу УП «Здоровий Продукт» (Республіка Білорусь), проте повернутий позивачеві, у звязку з начебто невідповідністю упаковки та маркування умовам постачання, визначеним у зовнішньоекономічному контракті від 13.08.2-12 № 46. Відповідач вказав, що ТОВ «Меганом - АП» при відвантаженні на експорт меду натурального виконав усі вимоги контракту від 13.08.2012 № 46, з урахуванням додаткових угод до нього, а тому факт невиконання чи неналежного виконання вказаного контракту не має місця та не може бути причиною повернення товару. Відповідач вважає, що в даному випадку відсутні обставини, передбачені абз. б) п. 3 ч. 2 ст. 78 Митного Кодексу України, що свідчить про те, що ввезення товару на митну територію України з боку позивача не є реімпортом, що і стало підставою для винесення оскаржених податкових повідомлень - рішень, які є законними та скасуванню не підлягають.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 02.12.2014 року по 08.12.2014 року посадовими особами Криворізької південної ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «МЕГАНОМ-АП» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2014 року, за результатами якої складено акт від 15.12.2015 року за №1164/15-01/33179011.

Перевіркою встановлено:

на порушення п. 198.1 ст. 198, п. 206.3 ст. 206 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ ( зі змінами та доповненнями) ТОВ «МЕГАНОМ -АП» завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника податку в банку (р. 23.1) за вересень 68 533.0 грн.;

на порушення п. 198.4 ст.198 п. 206.3 ст. 206 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ ( зі змінами та доповненнями) ТОВ «МЕГАНОМ-АП» занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, з урахуванням залишку від’ємного значення попереднього звітного періоду (р. 25) за вересень 2014 року на 23 854.0 грн.;

на порушення п. 198.4 ст.198 п. 206.3 ст. 206 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ ( зі змінами та доповненнями) ТОВ «МЕГАНОМ-АП» завищено від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту (р. 19) за серпень 2014 року на 92 137.0 грн.;

на порушення п. 198.4 ст.198 п. 206.3 ст. 206 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ ( зі змінами та доповненнями) ТОВ «МЕГАНОМ-АП» завищено залишок від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24) за серпень 2014 року на 205.00 грн..

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення – рішення:

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було правомірно сформовано податкові зобов’язання з податку на додану вартість, в тому числі від’ємне значення з ПДВ, за рахунок господарських відносин з постачання реімпортованого товару, відтак, на думку суду першої інстанції, оскаржувані податкові повідомлення – рішення прийняті у відношення позивача є такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України, при від’ємному значенні суми, розрахованої згідно із пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстрочення або відстрочення відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу – зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3 ст.200).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від’ємне значення, то:

бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у перердніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів / послуг аюо до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов’язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

залишок від’ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать, що 13.08.2012 між ТОВ «Меганом - АП» (продавцем) та Приватним виробничо - торгівельним унітарним підприємством «Здоровий продукт» (Республіка Білорусь) (покупцем) укладений зовнішньоекономічний контракт № 46, за умовами якого продавець взяв на себе зобовязання поставити мед натуральний (код ТН ВЭД 040900), вироблений в Україні.

Судом також встановлено, що отримавши товар (мед натуральний) УП «Здоровий продукт» мало претензії щодо пакування та маркування товару, вказавши, що маркування проведене неналежним чином, а тому поставлений ТОВ «Меганом - АП» товар неможливо в подальшому реалізувати на території Республіки Білорусь, у звязку з чим повідомив позивача про повернення йому усієї партії поставленого товару, що був експортований на підставі ВМД № 110050004/2014/201293 від 16.06.2014.

Вказаними обставинами було обумовлено укладання між сторонами зовнішньоекономічного контракту від 13.08.2014 № 46 додаткової угоди від 25.06.2014 № 8, згідно з п. 2 якої визначено, що буде проведено повернення партії товару (інвойс № 103 від 12.06.2014), поставленого покупцю 20.06.2014 з причини невиконання умов зовнішньоекономічної угоди по маркуванню товару: упаковка меду не відповідає вимогам ТР ТС 022/2011 «Харчова продукція в частині її маркування», оскільки на етикетці не вказана дата виробництва, а згідно ТР ТС 022/2011 «Харчова продукція в частині її маркування» така інформація повинна бути наявна, внаслідок чого товар не може бути реалізований у Республіці Білорусь.

Згідно додатків № 1 до ВМД №110050004/2014/201293 (на підставі якої було експортовано товар у Республіку Білорусь) та № 1 до ВМД №110050004/2014/201708 (на підставі якої товар було повернено в Україну) встановлено, що зовнішньоекономічним партнером позивача - УП «Здоровий продукт» повернуто саме той товар, який був поставлений йому ТОВ «Меганом - АП» у червні 2014 року, а саме: мед гречаний в пластикових упаковках по 0,2 кг - 612 кг - 3060 упаковок; мед гречаний в пластикових упаковках по 0,4 кг - 720 кг - 1800 упаковок; мед акацієвий в пластикових упаковках по 0,2 кг. - 604,8 кг - 3024 упаковки; мед акацієвий в пластикових упаковках по 0,4 кг. - 811,2 кг -2028 упаковок; мед акацієвий в пластикових упаковках по 0,7 кг.- 289,8 кг - 0414 упаковок.

Вказаний товар ввезено в Україну на підставі ВМД № 110050004/2014/201708 з Республіки Білорусь в митному режимі реімпорту.

Як вбачається з матеріалів податкової перевірки податковим органом фактично зроблено висновок про порушення позивачем податкового законодавства в частині формування позивачем податкового кредиту з ПДВ та від’ємного значення, з огляду на те, що у відповідно вимог Закону у сторін зовнішньоекономічного контракту не було підстав для укладення додаткової угоди для повернення товару в режимі реімпорту, зокрема, в контракті або додаткових угодах не вказано що товар має відповідати вимогам ТР ТС 022/2011 «Харчова продукція в частині її маркування», відтак сторонами контракту належним чином виконано умови контракту та повернення товару в режимі реімпорту є безпідставним.

Суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими з огляду на наступне.

Поняття та особливості митного режиму «Реімпорт» визначені у главі 14 Митного кодексу України. Реімпорт - це митний режим, відповідно до якого товари, що були вивезені або оформлені для вивезення за межі митної території України, випускаються у вільний обіг на митній території України зі звільненням від сплати митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (ст. 77 Митного кодексу України).

У відповідності до ст. 78 Митного кодексу України митний режим реімпорту може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим (ч. 1 ст. 78 МК України).

У митний режим реімпорту можуть бути поміщені товари, які, зокрема, були поміщені у митний режим експорту (остаточного вивезення) і повертаються особі, яка їх експортувала, у зв'язку з невиконанням (неналежним виконанням) умов зовнішньоекономічного договору, згідно з яким ці товари поміщувалися у режим експорту, або з інших обставин, що перешкоджають виконанню цього договору, якщо ці товари: а) повертаються на митну територію України у строк, що не перевищує шести місяців з дати вивезення їх за межі цієї території у митному режимі експорту; б) перебувають у такому самому стані, в якому вони оформлені у митний режим експорту, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування, зберігання та використання (експлуатації), внаслідок якого були виявлені недоліки, що спричинили реімпорт товарів (ч. 2 ст. 78 МК України).

Згідно ч. 5 ст. 79 МК України застосування митного режиму реімпорту можливе за умови можливості ідентифікації митним органом товарів, заявлених у цей митний режим, як таких, що були раніше випущені за межі митної території України.

Реімпорт товарів, поміщених у митний режим експорту, згідно з пунктом 3 частини другої статті 78 цього Кодексу може бути здійснений експортером цих товарів або його правонаступником.

Українські товари, поміщені у митний режим реімпорту, зберігають статус українських товарів (ч. 1 ст. 80 МК України).

Підтвердженням українського статусу товарів, зазначених у частині другій цієї статті, є митна декларація, за якою ці товари випущено у вільний обіг (ч. 3 ст. 78 МК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 Митного Кодексу України визначено, що після поміщення у митний режим реімпорту товарів згідно з пунктом 3 частини другої статті 78 цього Кодексу суми вивізного мита, сплачені при експорті цих товарів, повертаються особам, які їх сплачували, або їх правонаступникам, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Акцизний податок і податок на додану вартість при поміщенні товарів згідно з пунктом 3 частини другої статті 78 цього Кодексу у митний режим реімпорту справляються відповідно доПодаткового кодексу України.

Суд зазначає, що для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Перефасований товар в подальшому реалізовано на експорт на підставі зовнішньоекономічного контракту від 14.08.2014 № 54 з компанією «Deutsche Hoing Import GmbH.», копія якого міститься в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в Україні гарантується свобода договірних відносин, а згідно із ст. 8 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», держава та її органи не мають права безпосередньо втручатися в зовнішньоекономічну діяльність суб'єктів цієї діяльності, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно з цим та іншими законами України.

Відтак, оскільки сторони у договорі, позивач та УП «Здоровий продукт», дійшли згоди щодо необхідності повернення поставленої продукції у зв’язку з неналежним виконанням умов договору в частині маркування товару, про що у відповідності до вимог Закону було укладено додаткову угоду, а повернення товару відбулось у визначеному Законом порядку під час якого позивачем було сплачено суми ПДВ, суд апеляційної інстанції вважає, що у податкового органу відсутні підстави для позбавлення права на податковий кредит та відповідне від’ємне значення з податку на додану вартість.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність та необґрунтованість податкових повідомлень – рішень прийнятих у відношенні позивача та необхідність їх скасування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з’ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв’язку з чим підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Криворізької південної міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2016 року у справі №804/1619/16 – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко