Справа № 2-а-4652/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2011-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2011 р. Справа № 2-а-4652/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чернюк Алли Юріївни,

при секретарі судового засідання: Чернишук Ользі Миколаївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача : ОСОБА_3

третьої особи : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_5

до: Вінницької районної державної адміністрації

третя особа: ОСОБА_6

про: визнання протиправним та скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2010 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_5 з позовом до Вінницької районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2010 року за даним позовом відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Адміністративний позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 із 2002 року являється членом садівничого товариства "Калинка" масиву "Вінницькі Хутори - 2" на території Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та має дачну ділянку площею 400 кв. м. Своєчасно сплачує членські внески і заборгованості по податку на землю не має. Зазначене на думку позивача підтверджується довідкою виданою головою садівничого масиву "Вінницькі Хутори - 2" ОСОБА_7 від 04.06.2009 року за №35.

Згідно розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 07 травня 2007 року №685 ОСОБА_5 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки площею 0,04 га для ведення садівництва на території Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району.

Землевпорядною проектною організацією "Земельно - кадастрове бюро" була розроблена технічна документація із складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр.ОСОБА_5 розташовану на території Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

В подальшому, розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації від 13 липня 2007 року за №1183 було затверджено технічну документацію по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_5 в садовому товаристві "Калинка" розташовану на території Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Як зазначає позивач, право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 розміром 0,04 га для ведення садівництва, було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №399420.

На ряду з цим, позивач вказує про те, що Вінницьким районним судом Вінницької області з підстав не погодження одним із суміжних землевласників меж земельної ділянки було визнано недійсним та скасовано рішення 2 сесії 4 скликання Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району від 07 червня 2002 року про передачу безкоштовно ОСОБА_5 у приватну власність земельну ділянку площею 0,04 га для ведення садівництва в с. Вінницькі Хутори садівничого товариства "Калинка"; розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 13 липня 2007 року за №1183 про затвердження технічної документації по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_5 в садовому товаристві "Калинка" розташовану на території Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №399420.

Разом з тим, позивач посилається на те, що у розпорядженні Вінницької районної державної адміністрації від 07 травня 2007 року №685, яке залишилось судом не скасованим, було допущено технічну помилку, оскільки замість слів садове товариство "Калинка" написано садове товариство "Калина".

Позивач також зазначає, що згідно розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 01.10.2010 року №1176 було внесено зміни в розпорядження голови Вінницької РДА від 2007 року №685, в частині заміни слів із "в садовому товаристві Калина" на "в садовому товаристві Калинка".

Водночас, позивачу стало відомо, що на земельну ділянку яка раніше належала йому на праві власності і на яку останньому було надано дозвіл на виготовлення правовстановлюючих документів було надано ще один дозвіл іншій особі - ОСОБА_6, з тих же підстав, для виготовлення правовстановлюючих документів.

В свою чергу, Вінницька районна державна адміністрація листом від 04.10.2010 року за №27-Г-530-2 повідомила позивача про неможливість скасування власного розпорядження щодо надання дозволу ОСОБА_8 на виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,04 га для ведення садівництва на території Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району в садовому товаристві "Калинка".

В подальшому, коли позивач звернувся до Вінницької обласної державної адміністрації з проханням скасувати оскаржуване розпорядження відповідача, то ОСОБА_5 надійшов лист від 11.10.2010 №27-Г-1664-7-08 Головного управління Держкомзему у Вінницькій області яким повідомлено позивача про відсутність підстав для скасування розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №930 від 15.07.2010 року.

В той же час, після повторного розгляду звернення ОСОБА_5, Головним Управлінням Держкомзему у Вінницькій області була надана письмова відповідь у листі від 23.11.2010 року №27-Г-Д-1735-5-8 про те, що розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації від 07.05.2007 року №685 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для ведення садівництва гр. ОСОБА_5 в садовому товаристві "Калина". Як встановлено в ході розгляду судової справи, при прийнятті даного розпорядження допущено помилку, в частині назви товариства, а саме вказано "Калина", а мало б бути "Калинка". Розпорядженням від 01.10.2010 року №1176, до даного розпорядження було внесено відповідні зміни, замінивши назву товариства з "Калина" на "Калинка". Відповідно, розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 15.07.2010 року №930, яким гр. ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки №17, орієнтовною площею 0,04 га, прийнято під час дії розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 07.05.2007 року №685.

Дане розпорядження приймалося відповідно до заяви гр. ОСОБА_6 до якої додавався ряд документів, в тому числі і довідка виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради від 18.05.2010 року. Згідно вказаної довідки, станом на 2002 рік земельна ділянка площею 0,04 га для ведення садівництва у садовому товаристві "Калинка" масив "Вінницькі Хутори - 2", нікому іншому крім ОСОБА_6 не виділялась.

Порушенням своїх прав та законних інтересів ОСОБА_5, вважає саме прийняття Вінницькою районною державною адміністрацією повторного розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для ведення садівництва гр. ОСОБА_6 на території Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району, на ту земельну ділянку, відносно якої раніше ОСОБА_5 було надано дозвіл згідно розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 07 травня 2007 року №685 із змінами внесеними розпорядженням від 01.10.2010 року №1176, на виготовлення відповідної технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для ведення садівництва.

Вважаючи розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області №930 від 15.07.2010 року незаконним, позивач оскаржив його в судовому порядку, звернувшись з даним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та, посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с.7-49), зазначивши, що розпорядженням голови Вінницької районної державної адміністрації від 15.07.2010 року №930 за результатами розгляду наданих гр. ОСОБА_6 документів зокрема: особистої заяви, довідки виконкому Вінницько - Хутірської сільської ради від 18.05.2010 року за №837, викопіювання з плану землеустрою, викопіювання із плану Вінницько-Хутірської сільської ради, довідки голови садівничого масиву "Вінницькі Хутори - 2" ОСОБА_7, рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів від 29.09.1998 року №264 "Про відведення земельних ділянок під колективні сади і городи", рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24.12.2009 року у цивільній справі №2-1053/09. рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2009 року та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2010 року про виправлення описок у рішенні Апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2009 року, протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету Вінницького АТП 10529 від 27.03.1989 року №7 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для ведення садівництва громадянину ОСОБА_6.

За наведених вище обставин, відповідач вважає, що оскаржуване розпорядження відповідає положенням діючого законодавства, а вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, у зв`язку з чим, не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача в судовому засіданні вказав на законність розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації від 15.07.2010 року №930 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для ведення садівництва громадянину ОСОБА_6 на території Вінницько - Хутірської сільської ради, за межами населеного пункту" та пояснив, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області по справі №2-1053/10 від 24.12.2009 року, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2010 року, скасовано правовстановлюючі документи ОСОБА_5 на земельну ділянку №17 садівничого товариства "Калинка" масиву "Вінницькі Хутори-2" та підстави їх видачі. Даними судовими рішеннями встановлено, що рішенням сумісного засідання адміністрації та профспілкового комітету Вінницького АТП -10529 від 27.03.1989 року ОСОБА_6 виділено в користування земельну ділянку №17 і він користується нею на законних правових підставах.

Отже, питання правомірності користування ОСОБА_6 згаданою земельною ділянкою та скасування документів на право власності на неї ОСОБА_5 вирішено вищезазначеними преюдиційними актами і ці обставини не підлягають доказуванню в рамках цієї адміністративної справи у якій розглядається публічно - правовий спір щодо правомірності розпорядження Вінницької РДА №930 від 15.07.2010 року.

За вказаних обставин, на думку представника третьої особи оскаржуване розпорядження Вінницької районної державної адміністрації не стосується прав та законних інтересів позивача, воно є законним та прийнятим на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені законом, а відтак його скасування є безпідставним.

Ухвалою суду від 22.12.2010 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_6, а також викликано в якості свідків керівника Приватного підприємства "Земельно-кадастрове бюро" ОСОБА_9 та голову Садового товариства "Вінницькі Хутори-2" - ОСОБА_7

Суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до положень ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом ч.ч. 4 та 5 ст. 11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень.

Беручи до уваги наведене, суд вважає за необхідне зазначити, що предметом розгляду цієї справи є питання правомірності прийняття розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 15.07.2010 року №930, а не питання правомірності користування ОСОБА_6 земельною ділянкою виділеною останньому для ведення садівництва на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району за межами населеного пункту.

Як вбачається з позовних матеріалів відповідачем у даній справі визначено Вінницьку районну державну адміністрацію, до якої поставлено вимоги, зокрема, щодо визнання протиправним та скасування вище згаданого розпорядження.

Визначаючись щодо зазначеної позовної вимоги суд виходить з наступного.

Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначає Закон України "Про місцеві державні адміністрації" (далі - Закон).

Так, відповідно до положень статті 1 вказаного Закону, виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону, до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону, до повноважень в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 6 Закону, на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Згідно ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

За приписами ст. 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом (п. "а" ст. 17); підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок (п. "г" ст. 17).

Згідно ст. 35 Земельного кодексу України, громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. При цьому, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форма яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається ст.118 Земельного кодексу України, та здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Як вбачається з положень ст.118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, звертається з відповідною заявою до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельним ресурсам. Природоохоронними і санітарно епідемічними органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подає на розгляд в даному випадку, районній державній адміністрації, яка розглядає його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом приймає рішення про надання земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для ведення садівництва звертаються з клопотанням про погодження місць розташування об'єктів до відповідної сільської, селищної, міської ради, місцевої районної державної адміністрації, до якого додаються необхідні матеріали та розрахунки. Результати державної землевпорядної експертизи видаються у формі висновків, які є підставою для прийняття або не прийняття державними органами рішення про затвердження проекту.

Рішення про погодження місця розташування того об'єкта, під який мають право самостійно вилучати земельну ділянку, або мотивоване рішення про відмову приймається відповідними радами чи місцевою державною адміністрацією з урахуванням одержаних висновків органів земельних ресурсів, природоохоронних, територіальних органів виконавчої влади з питань лісового господарства і санітарно епідеміологічних органів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

Порядок та організація здійснення землеустрою регулюється нормами ст. 185 Земельного кодексу України. Так, землеустрій здійснюється державними та іншими землевпорядними організаціями за поданням зацікавленої особи клопотаннями або заявами. Клопотання або заява подається в адміністрацію району, де розташована земельна ділянка власника, землекористувача чи орендаря. Адміністрація приймає рішення про початок проведення землевпорядних робіт або про його відмову в задоволенні клопотання чи заяви.

У спірній ситуації, яка розглядається судом, відповідачем було задоволено заяву громадянина ОСОБА_6 та видано попереднє розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки для ведення останнім садівництва.

Варто відмітити, що згідно п.7 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України громадяни, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах договору оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством зберігають права на ці ділянки.

Судом встановлено, що протоколом №7 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Вінницького АТП - 10529 від 27.03.1989 року ОСОБА_6 було виділено в користування земельну ділянку №17 в садово - городничому кооперативі в районі села Вінницькі Хутори (а.с. 72). Рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району, прийнятому на 15 сесії 21 скликання 31.03.1994 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки по 0,04 га, які знаходяться в с. Вінницькі Хутори, членам дачного кооперативу "Калина" для ведення садівництва. Тобто, з того часу і до моменту виникнення спору ОСОБА_6 користувався зазначеною земельною ділянкою на законних підставах.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Надання у користування (володіння) земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим кодексом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт вилучення у ОСОБА_6 спірної земельної ділянки.

Окрім того, не знайшло свого документального підтвердження належними доказами твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка в садово - городничому кооперативі "Калина" в с. Вінницькі Хутори, яка надавалась у користування гр. ОСОБА_6, також надавалась у власність ОСОБА_5

Згідно п.12 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

У заяві позивач, посилається на те, що земельну ділянку, яка раніше належала йому на праві власності і на яку йому було надано дозвіл на виготовлення правовстановлюючих документів, надано ще один такий дозвіл гр. ОСОБА_6

Зі змісту розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №685 від 07.05.2007 року вбачається те, що ОСОБА_5 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку в садівничому товаристві "Калина" на території Вінницько - Хутірської сільської ради, за межами населеного пункту.

Втім, зі змісту оскаржуваного розпорядження Вінницької районної державної адміністрації слідує, що ОСОБА_6 надавався дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку в садівничому товаристві "Калинка" на території Вінницько - Хутірської сільської ради, за межами населеного пункту.

Наведене дає підстави стверджувати те, що на момент винесення оскаржуваного розпорядження не існувало іншого розпорядження Вінницької районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку іншим (третім) особам.

Водночас, посилання позивача на розпорядження №176 від 01.10.2010 року, яким було внесено зміни в розпорядження №685 від 07.05.2007 року в назві садівничого товариства не має визначального значення для вирішення питання стосовно правомірності прийняття розпорядження №930 від 15.07.2010 року, так як дані події мали місце після прийняття оскаржуваного розпорядження.

За правилами ч.4 ст.41 Закону акти місцевих державних адміністрацій ненормативного характеру, прийняття в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію.

Беззаперечним у справі є факт того, що на момент вирішення справи ОСОБА_5 не мав будь - яких правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, а дії щодо внесення змін до назви садівничого товариства не можуть по суті порушувати його права та інтереси як землекористувача.

В той же час, вказуючи на наявність технічної помилки допущеної в назві садівничого товариства, позивач жодним чином не спростовує факт своє бездіяльності допущеної з моменту прийняття розпорядження №685 від 07.05.2007 року, оскільки останній до моменту прийняття оскаржуваного рішення, взагалі не звертався до Вінницької районної державної адміністрації та/або до судових органів з метою вирішення питання стосовно зміни розпорядження чи встановлення цього факту.

Отже дійсні обставини справи дають суду підстави для твердження про те, що позивачем не обґрунтовано чим саме відповідач порушив його права, свободи або інтереси в сфері публічно-правових відносин.

Більш того, позивачем не надано достатніх доказів та не доведено порушення його прав в сфері публічно - правових відносин, натомість, відповідач довів відсутність спору між сторонами.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування розпорядження задоволеню не підлягають, в звязку з відсутністю спору між сторонами та безпідставністю і необґрунтованістю зазначених позовних вимог.

Розглядаючи дану позовну вимогу суд виходив з принципу диспозитивності, що визначений в ст. 11 КАС України, відповідно до якого суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням наведеного, суд, вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача будь-яких прав, свобод та інтересів позивача не порушено. Відповідач діяв на підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що всі дії відповідача, повязані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті статті 2 КАС України, а тому підстав для задоволення позову в суду не має.

На ряду з цим суд відмічає, що як вбачається із ч. 4 ст. 118 КАС України, у разі відмови позивачеві у задоволенні вимог, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою законної сили. Проте суд може одночасно з прийняттям постанови або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення адміністративного позову або заміну одного способу забезпечення іншим. У разі задоволення адміністративного позову правило частини четвертої вказаної статті застосовується за аналогією.

Оскільки, у задоволенні позову ОСОБА_5 до Вінницької районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження відмовлено повністю, то заходи щодо забезпечення адміністративного позову не є актуальними та необхідними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення адміністративного позову підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення адміністративного позову, що були вжиті відповідно до ухвали суду від 22.12.2010 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 24.01.11

Суддя Чернюк Алла Юріївна