Справа № 161/8590/16-а
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/8590/16-а
Провадження № 2-а/161/500/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої -- судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

представників позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача - Брик Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ЛО УПФ України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Позов, з урахуванням уточнення позовних вимог, мотивує тим, що з 07 жовтня 2009 року ОСОБА_5 згідно з рішенням суду було поновлено виплату пенсії як «дитині війни». Однак рішення суду в добровільному порядку не виконувалося. На неодноразові звернення із заявами до УПФ в м. Луцьку та ГУПФ України у Волинській області, було отримано відповідь з якої стало відомо, що без достатніх на те підстав ОСОБА_5 починаючи з 01.03.2016 року було зменшено розмір основної пенсії до рівня 2001 року та одночасно поновлено виплату надбавки до пенсії як дитині війни. В результаті розмір пенсії зменшився з 1398,45 грн. до 173,43 грн. Вважає, такий перерахунок пенсії неправомірним, оскільки порушує конституційне право особи на достатній рівень життя, розмір пенсії є нижчим за встановлений прожитковий мінімум.

А тому, просить зобов'язати відповідача здійснити ОСОБА_5 перерахунок пенсії у визначеному законодавством розмірі, яка була зменшена до рівня 2001 року з нарахуванням індексації та стягнути її з нарахуванням компенсації втрати частини доходу в зв'язку з порушенням строків її виплати. Зобов'язати відповідача здійснити нарахування надбавки до пенсії як дитині війни за період з 28.10.2014 року по 29.02.2016 року та стягнути її з нарахуванням компенсації втрати чатини доходу в зв'язку з порушенням її виплати.

Крім того, вважає, що незаконними діями відповідача було заподіяно ОСОБА_5 моральну шкоду. ОСОБА_5 є особою поважного віку. Внаслідок неправомірних дій відповідача порушився його нормальний ритм та уклад життя. А тому просила стягнути з відповідача в користь позивача 2 500 грн. моральної шкоди.

Крім того, просила стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати, в тому числі, на правову допомогу.

В судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог та підстав позову. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що виплата пенсії за віком ОСОБА_5 була припинена з 01.07.2001 року у зв'язку з виїздом за кордон. На підставі рішення суду виплату пенсії було поновлено з 07.10.2009 року. Згідно листа Пенсійного фонду України від 17.02.2015 року №4626/02-40 щодо виконання рішень судів про поновлення виплати пенсій в Україні особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, пенсію позивачу було перераховано станом на день звернення його з заявою про припинення виплати пенсії 01.07.2001 року, і зменшено до розміру 107 грн. Разом з тим, було поновлено виплату надбавки до пенсії як дитині війни в розмірі 66,43 грн. Загальний розмір пенсії за віком з надбавкою з 01.03.2016 року складає 173 грн. 43 коп. Вважає, що пенсія за віком позивачу була зменшена на підставі вимог закону. Компенсація втрати чатини доходу виплачується лише в зв'язку з порушенням її виплати, а пенсія позивачу виплачувалась вчасно. Крім того, вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди. Витрати на правову допомогу не підтверджені розрахунком. А тому, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, матеріали пенсійної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії є конституційним правом громадянина України.

Згідно зі ст.. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами, що закріплено у частині 3 ст.25 Конституції України.

Враховуючи наведені норми, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися конституційними правами, в тому числі і правом на пенсійне забезпечення.

Рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Отже, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Судом встановлено, що виплата пенсії за віком ОСОБА_5 була припинена з 01.07.2001 року у зв'язку з виїздом за кордон. На момент припинення виплати пенсії її розмір складав 107 грн.

На підставі постанови суду та виконавчого листа від виплату пенсії було поновлено з 07.10.2009 року (а.с.14). Поновлення виплати пенсії було здійснено відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 22.11.2005 року, поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснено за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії. З 01.01.2010 року розмір пенсії ОСОБА_5 склав 882,71 грн., з якого: 756,90 грн. основний розмір пенсії, 118,15 грн. доплата за понаднормовий стаж, 7,66 грн. доплата до попереднього розміру пенсії, передбачена Постановою КМУ №331 від 05.05.2010 року.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що в подальшому розмір пенсії ОСОБА_5 неодноразово перераховувався, в тому числі, в зв'язку зі зміною показників середньої заробітної плати.

З Довідки Луцького об'єднаного управління пенсійного фонду України №4090 від 21.06.2016 року (а.с.53) вбачається, що в лютому 2016 року розмір пенсії ОСОБА_5 складав 1398,45 грн., з якого: 1253,82 грн. основний розмір пенсії, 144,63 грн. фіксована індексація пенсії.

З 01.03.2016 року пенсію ОСОБА_5 було зменшено з одночасним відновленням виплати надбавки дітям війни. З вищевказаної довідки вбачається, що починаючи з березня 2016 року розмір пенсії ОСОБА_5 складає 173,43 грн., з якого: 107 грн. основний розмір пенсії, 66,43 грн. надбавка дітям війни.

З пояснень в судовому засіданні представника відповідача встановлено, що зменшення пенсії було проведено на підставі листа Пенсійного фонду України від 17.02.2015 року №4626/02-40 (а.с.50).

Вказаний лист по суті є повідомленням (роз'ясненням) щодо виконання рішень судів про поновлення виплати пенсій в Україні особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, в якому зазначено:

«При виконанні рішення суду необхідно враховувати наступне.

Якщо в судовому рішенні не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснювати нарахування та виплату пенсії, виплата такої пенсії здійснюється до зміни умов пенсійного забезпечення особи, або зміни чи скасування норм законодавства, якими керувався суд, постановляючи рішення.

У випадках, коли інше не зазначено у рішенні суду, пенсія поновлюється у розмірі, визначеному на дату припинення її виплати.

До надання відповідного повідомлення пенсіонером про те, що він не працює, провадити перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відсутні підстави.

Оскільки Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін, з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, індексація пенсій особам, що постійно проживають за межами України, не проводиться».

Тобто, фактично зменшення пенсії позивачу відбулося на підставі роз'яснення Пенсійного фонду України, яке не має сили закону.

Зменшення пенсії позивачу, як такому, що проживає за межами України, до рівня 2001 року та не проведення індексації пенсії ставить позивача в нерівну ситуацію з пенсіонерами, що проживають в Україні.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, Суд зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 ЄКПЛ, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, слід враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, позивач, проживаючи в Канаді, як громадян України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню у справах із соціальних відносин, що носять публічно-правовий характер (Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 23.07.2014 року №280 а Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 (з відповідними змінами) пенсійний орган забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії інші виплати відповідно до чинного законодавства, суд може визнати дії відповідача законними чи незаконними та в разі незаконності дій зобов'язати провести нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону.

Оскільки, дії відповідача щодо зменшення пенсії позивачу до рівня 2001 року зі скасуванням індексації не відповідають вимогам закону їх слід визнати протиправними, та зобов'язати відповідача відновити виплату призначеної пенсії за віком ОСОБА_5 в обсязі, що передував зменшенню починаючи з 01.03.2016 року, здійснити відповідний перерахунок та виплатити недоплачені суми.

Крім того, судом встановлено, що позивач має право на отримання надбавки до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою КМУ від 28.12.2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» визначено, що дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» провадиться у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що виплата надбавки позивачу як дитині війни було проведено на підставі постанови суду в розмірі 7% мінімальної пенсії за віком з 17.03.2014 року по 27.10.2014 року (а.с.16). В подальшому виплату надбавки до пенсії позивачу відновлено лише з 01.03.2016 року.

Позивач просить зобов'язати відповідача здійснити ОСОБА_5 нарахування та виплатити надбавку до пенсії як дитині війни за період з 28.10.2014 року по 29.02.2016 року, хоча частково пропустила строк звернення до суду. З огляду на наведене, позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення за період з 26.10.2015 року по 29.02.2016 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Що стосується вимог позову про нарахування компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати, то такі вимоги до задоволення не підлягають, оскільки строки виплати пенсії позивачу не порушувались, а надбавка як дитині війни не нараховувалась.

Згідно ч.2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Згідно ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачем в обґрунтування наявності факту спричинення йому моральної шкоди та визначення її розміру не надано аргументованих доказів, які свідчили про дійсність даних обставин. Надані стороною позивача докази звернення за медичною допомогою, не підтверджують того, що погіршення здоров'я позивача відбулося внаслідок неправомірних дій відповідача.

А тому, в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

В зв'язку з відсутністю документального розрахунку витрат на правову допомогу, вимоги позову про стягнення таких витрат не підлагають до задоволення.

Разом з тим, за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 11, 159, 160, 163, 167 КАС України, на підставі суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо зменшення ОСОБА_5 розміру пенсії з 01.03.2016 року.

Зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області відновити виплату призначеної пенсії за віком ОСОБА_5 в обсязі, що передував зменшенню починаючи з 01.03.2016 року, здійснити відповідний перерахунок та виплатити недоплачені суми.

Зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_5 підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 26.10.2015 року по 29.02.2016 року.

У решті вимог позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області на користь ОСОБА_5 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій