Справа № 826/2461/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2461/16 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р., Петрика І.Й., Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України про: визнання протиправними дій Генерального прокурора України щодо відмови в проведенні нарахування та виплати грошової допомоги, у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», у редакції Закону України №2377-ІУ від 20.01.2005р., що діяла станом на час призначення пенсії та Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІ1 від 14.10.2014р., виходячи з розміру місячного заробітку; зобов'язання Генерального прокурора України провести нарахування та виплату грошової допомоги, у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», у редакції Закону України №2377-1У від 20.01.2005р., що діяла станом на час призначення пенсії та Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014р., виходячи з розміру місячного заробітку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у вересні 2005 року Управлінням Пенсійного фонду України у м. Ковелі ОСОБА_5 була призначена пенсія за вислугою років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати на різних посадах у прокуратурі Волинської області.

Наказом Генерального прокурора України №1114к від 14.12.2015р. ОСОБА_5 було звільнено з посади прокурора Луцького району Волинської області та з органів прокуратури, у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частинні статті 40 Кодексу Законів про працю.

06 січня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою щодо проведення нарахування та виплати грошової допомоги, у відповідності до положень ч. 16 ст. 50-1 Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991р. «Про прокуратуру» та Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІ1 від 14.10.2014р. у розмірі місячного заробітку, за кожен повний рік роботи прокурором, тобто за 26,5 років.

Проте, листом Генеральної прокуратури України №18-77вих-16 від 19.01.2016р. у задоволенні заяви було відмовлено, посилаючись на втрату чинності положенням ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 01.04.2014р., а також мотивуючи тим, що, відповідно до вимог ст. 38 Кодексу законів про працю та ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», підставою для отримання грошової допомоги є розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, працівником за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції чинній на час виходу позивача на пенсію), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Згідно ч. 16 ст. 50-1 цього Закону (в чинній редакції станом на 23.02.2014р.), прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

З наведених норм вбачається, що підставами для виплати такої допомоги, були вихід працівника прокуратури на пенсію за вислугою років чи по інвалідності та його звільнення з органів прокуратури, а тому, оскільки на час призначення пенсії за вислугу років позивач продовжував працювати, виплата йому грошової допомоги не підлягала здійсненню.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII були внесені зміни до деяких законодавчих актів України, в тому числі, до абзацу 3 підпункту 3 розділу ІІ частини 6 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а саме: з вказаної статті виключено частину 16.

Пунктом 2 розділу IV Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» визначено, що зміни передбачені абзацом 3 підпунктом 3 розділу ІІ частини 6 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», набирають законної сили з 01 квітня 2014 року, тобто до дати звільнення позивача.

Вказаний Закон є чинним та неконституційним не визнавався.

В рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 р. № 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За наведених обставин, враховуючи те, що позивач у 2005 році оформив пенсію без звільнення з органів прокуратури, то права на отримання вказаної допомоги у нього на час оформлення пенсії не виникло, оскільки за змістом частини шістнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виплата грошової допомоги пов'язана саме із виходом на пенсію за вислугою років чи по інвалідності, а не з датою призначення пенсії. До фактичного звільнення позивача з прокуратури, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років, частина шістнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» втратила чинність.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2015 року в адміністративній справі № К/800/6625/15.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Петрик І.Й. Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено 13.10.2016 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Петрик І.Й.

Сорочко Є.О.