Справа № 2-а-43/11/0270
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 р. Справа № 2-а-43/11/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Поліщук Ірини Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Ткачук Вікторії Олексіївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: Вінницької районної державної адміністрації

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ :

В січні 2011 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суд з адміністративним позовом до Вінницької районної державної адміністрації (далі Вінницька РДА, відповідач) про визнання протиправною відмови стосовно надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зобовязання повторно розглянути заяву щодо надання зазначеного дозволу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 листопада 2010 року він звернувся до Вінницької РДА з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Листом від 09 грудня 2010 року відповідач повідомив, що графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки оформлено неналежним чином. Тому, останній, для вирішення порушеного питання, рекомендував позивачеві звернутися до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області для того, щоб належним чином оформити відповідні графічні матеріали, з подальшим їх погодженням в Управлінні Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області.

Позивач вважає, що правомірних підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідача не було, оскільки ним виконані усі умови для отримання вказаного дозволу та надані всі документи, передбачені чинним законодавством.

Викладені в позові обставини, змусили ОСОБА_2 звернутися у Вінницький окружний адміністративний суд із зазначеними вище позовними вимогами.

В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача в судове засідання призначене 10.02.2011 року не зявився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи. Натомість, будучи присутнім в попередньому судовому засіданні, позов не визнав з мотивів, викладених в наданому суду письмовому відзиві на адміністративний позов (а.с.27-33). Крім того, зазначив, що Вінницька РДА розглядаючи заяву позивача та відмовляючи у наданні дозволу, діяла згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, судом встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до голови Вінницької районної державної адміністрації із відповідною заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, розташованої на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Даний факт стверджується заявою позивача в матеріалах адміністративної справи (а.с.8). При цьому, позивачем до заяви було додану копію графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.11)

Відповідач своїм листом від 09.12.2010 року вих. номер 01-1-19-2747 повідомив позивача про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як встановлено судом, відмова була мотивована тим, що подані позивачем графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки оформлені неналежним чином. Відтак, для вирішення питання щодо оформлення графічних матеріалів позивачеві рекомендувалося звернутися до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, а згодом, для їх погодження - в Управління Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовним вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, суд виходив із наступного.

Спірні правовідносини, що виникли у цій справі, регулюються Земельним кодексом України вiд 25.10.2001 № 2768-III.

Згідно із п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Статтею 33 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до п. 7 ст. 13 Закону України "Про державні адміністрації України" від 09.04.1999р. № 586-ХІV до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.21 вищезазначеного Закону місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Крім того, п. "а" ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Положеннями ч. 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частина 7 ст. 118 цього Кодексу визначає, що Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Детальний аналіз положень Земельного кодексу України свідчить про те, що розгляд питання та прийняття рішення щодо надання дозволу чи відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки належить до компетенції органу виконавчої влади, в даному випадку - Вінницької районної державної адміністрації.

Разом із тим, положення Земельного кодексу України визначають вичерпний перелік документів, подання яких необхідне для отримання дозволу для виготовлення проекту землеустрою, а також підставу для відмови у наданні такого дозволу.

З обставин справи судом встановлено, що як підставу для відмови у наданні дозволу відповідач зазначив неналежне оформлення графічних матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а також їх погодження в Управлінні Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області.

Проте, зміст ст. 118 Земельного кодекс України не встановлює особливих вимог щодо оформлення графічних матеріалів їх погодження з іншими державним органами, натомість, в ній йдеться про те, що вони лише мають бути додані до клопотання.

А як встановлено судом, такі документи позивачем було подано на розгляд до відповідача.

Крім того, визначена відповідачем підстава для відмови у наданні дозволу не передбачена значеною вище статтею Кодексу.

Таким чином, у суду є всі правові підстави вважати відмову Вінницької обласної державної адміністрації стосовно надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області протиправною.

Посилання ж відповідача у свої запереченнях на низку правових актів, зокрема, на Перелік відомостей, віднесених до конфіденційної інформації, що є власністю держави і якій надається гриф обмеженого доступу «Для службового користування», затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04.12.2009 року №633, Методику проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 03.12.2004 року №391, не беруться судом до уваги та оцінюються критично, оскільки вони прямо не стосуються предмету розгляду та є підзаконними нормативними актами.

Крім того, суд, оцінюючи правомірність та обґрунтованість відмови Вінницької РДА у наданні позивачеві дозволу саме в контексті положень ч. 3 ст. 2 КАС України, не може погодитися також із тим, що ця відмова є мотивованою, чого вимагає ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно із ч.2 ст.162 Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним дій чи бездіяльності зобовязання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Положенням ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, достатніх доказів у спростування позовних вимог відповідачем не надано.

Суд на підставі вищенаведеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, які є в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати із Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Квитанцією №6 від 06.01.2010 року документально підтверджено судові витрати здійснені позивачем в розмірі 3,4 грн., а тому вони підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Вінницької районної державної адміністрації, що полягають у відмові надати дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту), виклденій у листі від 09.12.2010 року №01-1-19-2747.

Зобов"язати Вінницьку районну державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 3 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна