Справа № 826/11687/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 жовтня 2016 року № 826/11687/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ТОВ «Астіка Буд» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Астіка Буд» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.05.2016 №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що перевірку проведено в порушення норм Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи», яким забороно проведення перевірок суб'єктів господарювання з обсягом доходів до 20 млн грн. Крім того, позивач зазначає, що висновки акту від 15.04.2016 №63/26-13-14-01-01/35269012 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Астіка-Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014 при проведенні господарських взаємовідносин з ПП «Строй-Пак», ТОВ «Люкс Кепітал», ТОВ «Будресурс-К», ТОВ «Коменерго-Комп» та ТОВ «Ермана», що стали предметом заперечення ТОВ «Астіка Буд» від 04.03.2016 до акту документальної планової виїзної перевірки від 25.02.2016 №51/26-15-13-01-01» є неогранованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Астіка-Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014 при проведенні господарських взаємовідносин з ПП «Строй-Пак», ТОВ «Люкс Кепітал», ТОВ «Будресурс-К», ТОВ «Коменерго-Комп» та ТОВ «Ермана», що стали предметом заперечення ТОВ «Астіка Буд» від 04.03.2016 до акту документальної планової виїзної перевірки від 25.02.2016 №51/26-15-13-01-01, за результатом якої складено акт від 15.04.2016 №63/26-13-14-01-01/35269012 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено порушення: п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на суму 1 566 028 грн.; п. 198.3, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 1 693 936 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 10.05.2016:

- № , яким позивачу збільшено податок на прибуток підприємств на загальну суму 1 843 080 грн. (за основним платежем 1 474 704 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 368 676 грн.),

- № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 982 466 грн (за основним платежем 1 585 973 грн.. за штрафними (фінансовими) санкціями 396 493 грн.

Щодо посилань позивача на Закон України N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", суд зазначає наступне.

Так, 28.12.2014 р. Верховною Радою України прийнято Закон N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (надалі - Закон N 71-VIII), відповідно до п. 3 Прикінцевих положень якого встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

- з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

З акту перевірки вбачається, що перевірку позивача призначено відповідно до п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, якою встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Астіка-Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, за результатом якої складено акт від 25.02.2016 №51/26-15-13-01-01.

В подальшому, за результатом розгляду заперечення позивача податковим органом прийнято рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Астіка-Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014 при проведенні господарських взаємовідносин з ПП «Строй-Пак», ТОВ «Люкс Кепітал», ТОВ «Будресурс-К», ТОВ «Коменерго-Комп» та ТОВ «Ермана», що стали предметом заперечення ТОВ «Астіка Буд» від 04.03.2016 до акту документальної планової виїзної перевірки від 25.02.2016 №51/26-15-13-01-01.

Враховуючи, що перевірку призначено за результатом розгляду заперечення позивача на акт документальної планової виїзної перевірку, тобто позапланова перевірка фактично є наслідком оскарження позивачем висновків планової перевірки, отже посилання позивача на Закон N 71-VIII є необґрунтованим.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- податковою інформацією встановлено, що ТОВ «Геосервіс Плюс» (ТОВ «Ермана»), ТОВ «Будресурс-К», не мають основних фондів, виробничих приміщень, транспортних засобів, устаткування для надання послуг.

- Відповідно до податкової інформації ТОВ «Коменерго-Комп», ТОВ «Люкс Кепітал», ПП «Строй-Пак» мають стан «внесено запис про відсутність підтвердження відомостей», свідоцтво платника ПДВ анульовано.

Проте співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ПП «Строй-Пак», ТОВ «Люкс Кепітал», ТОВ «Будресурс-К», ТОВ «Коменерго-Комп» та ТОВ «Ермана».

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Ермана» укладено договір на виконання підрядних робіт від 05.04.2012 №12/04-5, предметом якого є проведення будівельних робіт на об'єкті - індивідуальний житловий будинок з комплексом господарських будівель і споруд та здача в обумовлені договором строки робіт підряднику (позивачу).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду копії: кошторису, акту приймання виконаних підрядних робіт, податкових накладних, платіжних доручень, ліцензії ТОВ «Геосревіс Плюс» на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, які долучено до матеріалів справи.

Крім того, судом встановлено, що позивачем укладено договір з ТОВ «Будресурс-К» постачання від 11.09.2013 №13/09-11 предметом якого є поставка комплекту деталей та кріпильних виробів, алюмінієвої панелі для влаштування вентильованого фасаду.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду копії: специфікації, актів здачі-прийняття продукції, податкових накладних, платіжних доручень, ліцензії ТОВ «Будресурс-К» на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, які долучено до матеріалів справи.

Також, судом встановлено, що позивачем укладено договори з ТОВ «Коменерго-Комп» від 18.09.2012 №12/09-18, від 18.02.2013 №13/02-18, від 01.08.2013 №13/08-01, на виконання підрядних робіт.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду копії: кошторису, актів приймання виконаних підрядних робіт, договірної ціни, локального кошторису податкових накладних, платіжних доручень, які долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що позивачем укладено договори з ТОВ «Люкс Кепітал» від 29.11.2013 № 13/11-29, від 02.12.2013 №13/12-02, від 06.12.2013 №13/12-06 на виконання підрядних робіт.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду копії: кошторису, актів приймання виконаних підрядних робіт, договірної ціни, локального кошторису податкових накладних, платіжних доручень, які долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що між позивачем та ПП «Строй-Пак» укладено договори від 03.03.2014 №14/03-03, від 18.06.2014 №14/06-18, від 10.03.2014 №14/03-10, від 17.09.2014 №14/09-17, від 03.10.2014 № 14/10-03від 03.07.2014 №14/07-03, на виконання підрядних робіт

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду копії: схеми на виготовлення та монтаж вікон акт приймання виконаних робіт, договірної ціни, локальних кошторисів, податкових накладних та платіжних доручень, ліцензії ПП «Строй-Пак» на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури які долучено до матеріалів справи.

Так, позивач вказує, що спірні договори укладено за-для забезпечення виконання позивачем договорів з ТОВ «Оіл Тек Строй», ТОВ «Житлоінбуд-1», ТОВ «Фірма «Інор», ТОВ «Будакс Компані», ТОВ «Інженерні Технології Будівництва», ТОВ «Українська Будівельно-Інвестиційна Компанія «Укрбудінвест», ДП «Укрметртрстстандарт», ОСОБА_2, на підтвердження чого позивачем надано суду копії договорів підряду з вказаними особами, та, зокрема, актів приймання виконаних робіт.

Суд зауважує, що в актах приймання виконаних робіт наданих позивачем в графі субпідрядник не зазначено, що роботи виконувались із залученням субпідрядних організації.

Позивачем не надано суду належних доказів виконання саме ПП «Строй-Пак», ТОВ «Люкс Кепітал», ТОВ «Будресурс-К», ТОВ «Коменерго-Комп» та ТОВ «Ермана» робіт для ТОВ «Оіл Тек Строй», ТОВ «Житлоінбуд-1», ТОВ «Фірма «Інор», ТОВ «Будакс Компані», ТОВ «Інженерні Технології Будівництва», ТОВ «Українська Будівельно-Інвестиційна Компанія «Укрбудінвест», ДП «Укрметртрстстандарт», ОСОБА_2

З огляду на викладене, доводи позивача, що ПП «Строй-Пак», ТОВ «Люкс Кепітал», ТОВ «Будресурс-К», ТОВ «Коменерго-Комп» та ТОВ «Ермана» виконано роботи на обєктах ТОВ «Оіл Тек Строй», ТОВ «Житлоінбуд-1», ТОВ «Фірма «Інор», ТОВ «Будакс Компані», ТОВ «Інженерні Технології Будівництва», ТОВ «Українська Будівельно-Інвестиційна Компанія «Укрбудінвест», ДП «Укрметртрстстандарт», ОСОБА_2 є необґрунтованими.

При цьому суд зауважує, що відсутність належних доказів виконання ПП «Строй-Пак», ТОВ «Люкс Кепітал», ТОВ «Будресурс-К», ТОВ «Коменерго-Комп» та ТОВ «Ермана» спірних договорів укладених з позивачем не є безумовною ознакою безтоварності договорів укладених позивачем з ТОВ «Оіл Тек Строй», ТОВ «Житлоінбуд-1», ТОВ «Фірма «Інор», ТОВ «Будакс Компані», ТОВ «Інженерні Технології Будівництва», ТОВ «Українська Будівельно-Інвестиційна Компанія «Укрбудінвест», ДП «Укрметртрстстандарт», ОСОБА_2

Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 131 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (пункт 198.1 статті 198 Кодексу). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Кодексу).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий облік у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

При цьому, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

У своїй постанові від 27.03.12р. Верховний Суд України зазначив, що про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

Також, у постанові Верховного Суду України від 22.09.15р. у справі за позовом ТОВ "Ампір СВ" до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, Верховний Суд України вказав, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару.

Отже, у даному випадку надані позивачем вищевказані документи є не достатніми доказами, які відображають реальність господарських операцій, приймаючи до уваги надані податковим органом докази фактичної, технічної, технологічної неможливості контрагентів до вчинення дій, що становлять зміст господарської операції виконання підрядних робіт, як-от: відсутність персоналу, основних фондів, транспортних засобів тощо.

З огляду на викладене вище висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139, п. 198.3, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України є обґрунтованим та знайшов підтвердження під час вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ТОВ «Перспективні будівельні рішення» не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда