Справа № 2-а-3640/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2011-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2011 р. Справа № 2-а-3640/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чернюк Алли Юріївни,

при секретарі судового засідання: Олійник Вікторії Валентинівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 - представник на підставі довіреності;

відповідача : ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 - представники на підставі довіреностей:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут"

до: Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області

про: скасування рішень

ВСТАНОВИВ :

Відкрите акціонерне товариство "Вінніфрут" (далі - ВАТ "Вінніфрут") звернулось до суду з позовом до Козятинської обєднаної державної податкової інспекції (далі Козятинська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

Козятинською ОДПІ за наслідками проведеної планової перевірки ВАТ "Вінніфрут" складено акт перевірки № 174/23-30807701 від 19.07.2010 року. На підставі вказаного акту перевірки Козятинською ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення №/0 від 26.07.2010 року. ВАТ "Вінніфрут" не погоджується з прийнятим рішенням Козятинської ОДПІ, оскільки не вважає, що ним порушено ст.ст.1, 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" і, як наслідок, недоотримання виручки за експортними контрактами в сумі 280,36 євро та 41356,6 дол. США, а також недопоставленої продукції по імпортних контрактах в сумі 412653,75 євро. Відповідно до акту перевірки порушення полягає в не розмитненні позивачем товару за зовнішньоекономічними контрактами, який перетнув митний кордон України та знаходиться на митному складі. Вся продукція придбана позивачем за зовнішньоекономічними контрактами перетнула митний кордон України у відповідності до належним чином оформлених декларацій форми МД 2, взята під митний контроль. Тому строк виникнення порушення визначеного ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" має рахуватись з дати митного оформлення (виписки вантажної митної декларації). Також, позивач переконаний у тому, що ним не порушувались вимоги п.4.2 ст.4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Враховуючи викладене, позивач вважає що прийняте відповідачем рішення №/0 від 26.07.2010 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2010 року відкрито провадження і адміністративна справа призначена до розгляду.

В ході судового розгляду представник позивача двічі збільшив позовні вимоги про що суду надано відповідні заяви від 27.10.2010 року та від 01.11.2010 року (вх. №23604). Збільшення позовних вимог обґрунтовано тим, що позивач отримав від Козятинської ОДПІ інші податкові повідомлення рішення по оскаржуваним фактам. З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Козятинської ОДПІ № /1 від 29.09.2010 року, №/1 від 01.10.2010 року та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №00004123/1 від 30.09.2010 року.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях (том 1, а.с. 161-165).

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначивши, що ВАТ "Вінніфрут" дійсно було порушено вказані у акті перевірки норми законодавства, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши думку представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з уточнених позовних вимог, ВАТ "Вінніфрут", звернулось до суду із позовом до Козятинської ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №/1 від 01.10.2010 року, №/1 від 29.09.2010 року та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/1 від 30.09.2010 року.

ВАТ "Вінніфрут" зареєстроване Калинівською РДА 25.12.2000 року, є юридичною особою - субєктом господарської діяльності в контексті вимог Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Державна реєстрація ВАТ "Вінніфрут2, згідно свідоцтва про державну реєстрацію субєкта підприємницької діяльності - юридичної особи, проведена за №04051170ю0030059, 25.12.2008 року, дата і номер останньої реєстраційної дії 04.12.2007 року №7000023.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

На виконання вказаної норми Закону України "Про державну податкову службу в Україні", відповідно до плану графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, посадовими особами ДПА у Вінницькій області та Козятинської ОДПІ на підставі направлень від 31.05.2010 року №57, від 29.06.2010 року №60 виданих Козятинською ОДПІ проведена планова виїзна документальна перевірка ВАТ "Вінніфрут" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 року по 31.03.2010 року, валютного законодавства за період з 27.03.2009 року по 31.03.2010 року, про що складено акт від 19.07.2010 року №174/23-30807701.

У ході перевірки встановлено порушення позивачем наступні норми:

- пп.7.3.3 п.7.3 ст.7, пп.1.22.1 п.1.22 ст.1, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, пп. 4.1.1 п.4.1 ст.4, пп.1.11.1 п.1.11 ст.1, пп. 5.5.1 п. 5.5 ст.5, пп. 5.3.5 п.5.3 ст.5, пп. 8.1.2 п.8.1 ст.8, п.1.24 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" у редакції Закону України від 22.05.1997 №283/97-ВР, Порядку складання Декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого Наказом ДПА України від 29.03.2003 №143, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування: за 4 квартал 2008 року на 116100 грн.; за 1 квартал 2009 року на 1749400 грн.; за 1 півріччя 2009 року на 50024192 (в т.ч. 2 квартал 2009 року на 48274792 грн.); за 3 квартали 2009 року на 56219839 грн. (в т.ч. з квартал 2009 року на 6195647); за 2009 рік на 121167857 грн. (в т.ч. 4 квартал 2009 року на 64948018 грн.)4 за 1 квартал 2010 року на 30237737 грн.

- пп. 4.5.1 п.4.5 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість у березні 2010 року на суму 354827 грн.

- пп.4.2.2, п.4.2 ст.4 пп.9.12.2 ст.9, п.19.2 ст.19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 №889-ІV, в результаті чого занижено суму податку з доходів фізичних осіб платника податків на 2220327 грн. в т. ч. по періодах: 2009 рік на 2219996 грн.; І кв. 2010 року на 330 грн.

- п.10 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг" від 01.06.2000 р. №1776-111;

- ст.ст. 1, 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 №185/94-ВР;

- п.13.5 ст.13 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 №334/94-ВР.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, а саме:

- № /0 від 29.07.2010 року (а.с. 11) на загальну суму 496757,8 грн. по податку на додану вартість;

- № /0 від 26.07.2010 року (а.с. 9) на загальну суму 6660980,28 грн. по податку з доходів фізичних осіб;

- № від 29.07.2010 року (а.с. 10) на загальну суму 2953083,62 грн. по застосованих штрафних (фінансових) санкціях;

За результатами адміністративного оскарження вказаних рішень, відповідачем, були прийняті рішення про відмову в задоволенні скарг позивача та залишені без змін оскаржувані рішення.

З аналізу рішень № /1 від 01.10.2010 року, № /1 від 29.09.2010 року та №/1 від 30.09.2010 року, прийнятих за результатами розгляду скарг, вбачається, що свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що податкові повідомлення рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій винесені правомірно.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій, позивач скористався своїм правом оскаржити їх в судовому порядку, звернувшись з даним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду.

Суд вважає зазначені рішення податкового органу протиправними з наступних підстав.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України "Про державну податкову службу України" від 04 грудня 1990 року №509 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого Козятинська ОДПІ є органом державної податкової служби і субєктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, що тягне за собою розгляд цього спору за правилами КАС України згідно із положеннями пункту 5 частини другої статті 17 цього Кодексу.

Виклад обставин, за яких встановлено порушення ст.ст. 1, 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 №185/94-ВР, що призвело до недоотримання виручки за експортними контрактами в сумі 280,36 євро та 41356,6 дол. США, а також недопоставленої продукції по імпортних контрактах в сумі 412653,75 євро викладені в розділі 3.6 акту перевірки.

Так, по рішенню про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/1 від 30 вересня 2010 року штрафні санкції нараховано за порушення ст.ст.1, 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті". Податковим органом в акті перевірки вказується, що підприємством порушено умови діючого законодавства при проведенні розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами з тих підстав, що ВАТ "Вінніфрут" не розмитнило товар, який перетнув митний кордон України та знаходиться на митному складі. В судовому засіданні позивачем доведено, і цей факт не заперечується відповідачем, що товар за зовнішньоекономічними контрактами перетнув митний кордон, але перевіряючий не вважає це дотриманням законодавства, посилаючись на ст.2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Суд вважає застосування штрафних санкцій неправомірним з огляду на таке.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики. При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента. Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України. Жодної вказівки на дату перетину митного кордону та на обовязковість при цьому вантажно-митної декларації ІМ-40 названий закон не містить. Стаття 1 вказаного Закону чітко передбачає, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Митним оформленням у відповідності до Митного кодексу є виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, і мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів. У відповідності до ст.43 МК України митний контроль здійснюється в разі ввезення товару на митну територію України (фактичне перетинання митного кордону) та розпочинається з моменту перетинання товаром митного кордону України.

У відповідності до п.9 Постанови Кабінету Міністрів України №574 від 09.06.97р. 2Про затвердження Положення про вантажну митну декларацію" ВМД складається з єдиного адміністративного документа форми МД-2 або з єдиного адміністративного документа форми МД-4. Тобто декларація форми МД-2 відноситься до вантажних митних декларацій. Згідно із п.1.11 Інструкції про порядок здійснення контролю і отримання ліцензій за експортними, імпортними та лізинговими операціями, затвердженою Постановою Правління НБУ №136 від 24.03.1999 року підставою для зняття банком з контролю імпортної операції резидента може бути копія оформленої ВМД, засвідчена в порядку, установленому Положенням про вантажну митну декларацію, затвердженим постановою КМУ №574 від 09.06.1997 року. Вся продукція за зовнішньоекономічними контрактами перетнула митний кордон України у відповідності до належним чином оформлених декларацій форми МД-2. Прийняття ВМД до оформлення закріплення посадовою особою митного органу факту внесення до ВМД декларантом усіх потрібних для митного оформлення даних, в тому рахунку і проставлення на ВМД штампу "Під митним контролем". Тобто дата оформлення ВМД це дата випуску товару у заявлений митний режим, а не дата фактичного перетину митного кордону України. Враховуючи те, що ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" чітко передбачає строк виникнення порушення, - не пізніше 180 днів з дати митного оформлення (виписки вантажної митної декларації) та те, що при перетині товаром кордону була виписана декларація МД-2, яка також відноситься до вантажних митних декларацій, суд погоджується з доводами позивача про те, що підприємство не порушило Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а тому висновки перевіряючого в даному випадку не відповідають вимогам діючого валютного законодавства.

Визначаючись стосовно правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення №/1 від 01.10.2010 року, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, посадовими особами Козятинської ОДПІ в ході проведення перевірки було встановлено, що ТОВ "Вінніфрут" в порушення абз. "б" пп. 4.5.1 п.4.5 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 №168/97-ВР не проводилось коригування податкового кредиту з податку на додану вартість при поверненні постачальнику (ТОВ "АМСК" №АМ000001541 від 31.03.2010 року на суму 2128965,44 грн., в т.ч. ПДВ 354827 грн.) пюре яблучного в кількості 1013793 кг., що стало наслідком заниження податкового кредиту підприємства.

У відповідності до п.17.2 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих періодів, зобов`язаний: або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п`яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов`язання з цього податку.

В ході судового розгляду встановлено, що розрахунок коригування ПДВ до податкової накладної №2315/325 від 31.03.2010 року до податкової накладної №325 від 01.01.2010 року було подано відповідачу в декларації з податку на додану вартість за квітень 2010 року, в рядку 16.1 "самостійне виправлення платником помилки, що міститься в раніше поданій декларації" в повному обсязі, де зазначено сума з ПДВ 2128965,44 грн., база оподаткування 1774137,87 грн., та сума ПДВ 3548527,57 грн. Як розшифровка до даного рядку також поданий додаток №1 "розрахунок коригування сум ПДВ", в якому дана інформація відображена за порядковим номером 18 в розділі ІІ "Коригування податкового кредиту" та з вказаною датою коригування - 31.03.2010 року. Декларація з додатком №1, в яких було відображено дане уточнення за березень 2010 року подана 25.05.2010 року. При цьому, суд звертає увагу на те, що помилка була самостійно виправлена до початку планової виїзної податкової перевірки, яка фактично розпочалась 31.05.2010 року. Варто відмітити, що при самостійному донарахуванні суми податкових зобов`язань штрафні санкції не накладаються.

Таким чином, за встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що ВАТ "Вінніфрут" не завищував податковий кредит з податку на додану вартість за березень 2010 року на суму 354827 грн., отже позивачем не було порушено вимоги пп.4.5.1 п.4.5 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 №168/97-ВР, а відтак податкове повідомлення - рішення №/1 від 01.10.2010 року є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до податкового повідомлення-рішення №/1 від 29 вересня 2009 року ВАТ "Вінніфрут" Козятинською ОДПІ нараховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 2 220 326, 76 грн. та нараховано штрафну санкцію. Як видно з матеріалів перевірки п.3.5.1 акту перевірки ОСОБА_6 передано ВАТ "Вінніфрут" право власності на знаки для товарів і послуг (торгові марки) згідно з договорами про передачу права власності від 18 серпня 2008 року:

- договір № 1-ТМ про передачу права власності на знак для товарів від 18.08.2008 року;

- договір № 2-ТМ про передачу права власності на знак для товарів від 18.08.2008;

- договір № 3-ТМ про передачу права власності на знак для товарів від 18.08.2008;

- договір № 4-ТМ про передачу права власності на знак для товарів від 18.08.2008 року;

- договір № 5-ТМ про передачу права власності на знак для товарів від 18.08.2008 року;

- договір № 6-ТМ про передачу права власності на знак для товарів від 18.08.2008 року;

- договір № 8-ТМ про передачу права власності на знак для товарів від 18.08.2008;

- договір № 9-ТМ про передачу права власності на знак для товарів від 18.08.2008.

На підставі укладення даних договорів відповідачем зроблено висновок, що мав місце продаж ОСОБА_6 торгових марок і гр. ОСОБА_6 не включено до місячного оподаткованого доходу дохід від продажу об'єктів прав інтелектуальної власності на загальну суму 14797816,41 грн., що не відповідає вимогам пп. 4.2.2 п.4.2 ст. 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб2. Проте, вивчивши матеріали справи і оцінивши подані сторонами докази, в тому рахунку і висновок судово-бухгалтерської експертизи по матеріалам даної справи, що був зроблений на виконання вимог ухвали Вінницького адміністративного суду по даній справі, суд прийшов до висновку, що відповідач не мав права нараховувати позивачу податок з доходів фізичних осіб за фактом укладення договорів на передачу права власності на знак для товарів і послуг виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пп. 4.2.2 п.4.2 ст. 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" до місячного оподаткованого доходу включаються доходи від продажу об'єктів прав інтелектуальної (промислової) власності; доходи у вигляді сум авторської винагороди, іншої плати за надання права на користування або розпорядження іншим особам нематеріальним активом (творами науки, мистецтва, літератури або іншими нематеріальними активами) (далі - роялті), у тому числі одержувані спадкоємцями власника такого нематеріального активу.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" дохід це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Наказом Держкомстату №96 від 18.04.2005 року "Про затвердження класифікації інституційних секторів економіки України" передбачається, що доход від власності класифікується як економічна вигода, одержана власником невироблених активів - матеріальних (землі тощо) і нематеріальних (майнових прав), а також фінансових активів (акцій, депозитів, позик тощо) внаслідок передачі їх для використання іншій інституційній одиниці.

У відповідності до п.3.1. ст.3 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" об'єктом оподаткування резидента є:

- 3.1.1. загальний місячний оподатковуваний дохід;

- 3.1.2. чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року;

- 3.1.3. доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті.

Як слідує з матеріалів справи, між громадянином ОСОБА_6 (Ліцензіаром) та ВАТ "Вінніфрут" (Ліцензіатом) 16 вересня 2003 року було укладено Ліцензійний договір №1 про використання знака для товарів і послуг, що визначений згідно з п.п.1.1.2 у свідоцтві на знак для товарів і послуг за №17911. У відповідності до п.2.1 цього договору Ліцензіар надав Ліцензіару на строк дії Свідоцтва і за винагороду дозвіл на використання знаку відносно Товару на території України. У відповідності до п.2.6 цього Договору вартість торгового знаку прийнято сторонами на момент укладення цього договору і складає 1 грн. Пунктом 8.2 цього Договору сторонами передбачено, що Ліцензіар зобовязується не пізніше 1 вересня 2008 року безоплатно передати у власність Ліцензіату Знак (подарувати), шляхом підписання Договору на передачу права власності на знак. Також п.8.3 цього Договору передбачає, що сторони дійшли до згоди, що будь-які затрати, понесені Ліцензіаром за просування торгової марки, що належить Ліцензіату не можуть бути обєктом розрахунків між сторонами та здійснюються виключно з ініціативи Ліцензіара за його кошти та за власний рахунок. Разом з цим договором між сторонами також 16 вересня 2003 року була укладено Угода доручення про просування торгівельної марки. У відповідності до умов цієї угоди (п.2.1) Довіритель (ОСОБА_6І.) доручає Повіреному (ВАТ "Вінніфрут") здійснювати протягом дії свідоцтва та Ліцензійного договору заходи з просування Знаку, для чого надає останньому право укладати необхідні угоди з третіми особами та здійснювати оплату за надані третіми особами послуги за власний кошт. Даною угодою знову ж таки передбачається, що вартість торгової марки на момент передання її Повіреному для здійснення заходів з просування становить 1 (одну) гривню (п.3.1), а також передбачений обовязок Довірителя не пізніше серпня 2008 року передати у власність (подарувати) Повіреному Знак безоплатно (п.3.2). Як слідує із зробленого судом аналізу наданих до матеріалів справи договорів, такі договори були укладені між гр. ОСОБА_6 та ВАТ "Вінніфрут" на кожну торгову марку і умови в них є ідентичними описаним вище. ВАТ "Вінніфрут" надано до матеріалів справи бухгалтерські документи, якими повністю підтверджується, що позивач на протязі 2003-2008 років здійснював витрати на просування торгівельних марок, що були надані йому в користування в розмірі 14797816,41 грн. в якості оплати третім особам їх рекламних, маркетингових та інших послуг, повязаних із просуванням торгівельних марок. Козятинською ОДПІ не заперечується правильність віднесення даних витрат до сум валових витрат підприємства. Витрати здійснювались підприємством за власний рахунок, що відповідає умовам вказаних вище договорів. Будь-яких обовязків щодо компенсації понесених підприємством витрат ОСОБА_6 на себе не брав і умовами укладених між сторонами угод це не передбачалось. Таким чином, судом встановлено, що сума вартості торгових марок, яка покладена податковим органом в дохід ОСОБА_6 складає саме суму витрат, понесених підприємством на їх просування. Доказів встановлення між сторонами суми вартості торгових марок в іншому розмірі, ніж вказаний перевіряючим в акті перевірки відповідачем не надано. Між тим, відповідачем в акті перевірки зроблено посилання на Договори про передачу права власності на торгові марки, в яких вказана сума витрат, понесених на просування кожної окремо торгової марки в якості ціни договору. Саме з цієї суми як ціни договору за ствердженням представників відповідача перевіряючим нараховувалась сума доходу ОСОБА_6 за фактом укладення вказаних договорів. Однак дані доводи суд вважає хибними з огляду на наступне.

Як вбачається з договорів про передачу права власності на знак для товарів і послуг, які були укладені між ОСОБА_6 та ВАТ "Вінніфрут" 18 серпня 2008 року окремо на кожну торгову марку п.4.1 передбачено, що ціна договору в кожному окремому випадку по кожному торговому знаку складає окрему суму, виражену в гривнях. Як стверджує позивач і не заперечується відповідачем вказана в п.4.1 Договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг сума складає суму витрат, понесених ВАТ "Вінніфрут" в якості оплати послуг третім особам за просування знаку, що власне в підтверджується п.4.2 цих договорів. Умови ліцензійних договорів та угод на просування торгівельних марок щодо вартості знаку та обовязку ВАТ "Вінніфрут" нести витрати по просуванню торгівельних марок виключно за власний рахунок сторонами не змінювались. Про те, що вказані суми витрат не вважаються вартістю торгових марок і у ВАТ "Вінніфрут" не виникало обовязку щодо сплати цих сум ОСОБА_6 при передачі права власності підтверджується наявними в матеріалах справи ОСОБА_7 угодами до Договорів про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 19 серпня 2008 року, належної оцінки яким податковим органом при проведенні перевірки не надано. Між тим, це має суттєве значення з огляду на те, що сторонами були відкориговані умови Договорів про передачу права власності на знак для товарів і послуг на наступний день після їх укладення. ОСОБА_7 договорами викладено в новій редакції п.4.1, який в редакції ОСОБА_7 договорів передбачає, що вартість Знаку складає 1 грн. Також змінено п.4.2 Договорів про передачу права власності на знак для товарів і послуг і доповнено п.4.3, викладеним в наступній редакції: Сторони відповідно до п.3.2 угоди доручення про просування торгівельної марки прийшли до згоди про дарування Власником Набувачу торгівельної марки. На думку суду, податковим органом не правомірно не взято до уваги всі договори та додаткові угоди до них, які стосуються торгових марок, що були передані ОСОБА_6 ВАТ "Вінніфрут", що потягло за собою не вірне трактування суті зобовязань сторін і, як наслідок, невірне нарахування податку з доходів фізичних осіб.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" дохід це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Наказом Держкомстату №96 від 18.04.2005 року "Про затвердження класифікації інституційних секторів економіки України" передбачається, що доход від власності класифікується як економічна вигода, одержана власником невироблених активів - матеріальних (землі тощо) і нематеріальних (майнових прав), а також фінансових активів (акцій, депозитів, позик тощо) внаслідок передачі їх для використання іншій інституційній одиниці.

У відповідності до п.3.1. ст.3 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" об'єктом оподаткування резидента є:

- 3.1.1. загальний місячний оподатковуваний дохід;

- 3.1.2. чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року;

- 3.1.3. доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті.

Між тим, із вказаних вище договорів та додаткових угод до них, якими регулювались відносини між ОСОБА_6 та ВАТ "Вінніфрут" щодо взяття в користування, просування та передачі права власності чітко слідує, що сторони ніколи не мали на увазі інші ніж дарування відносини, як то продаж, або відчуження в будь-якому іншому вигляді. Жодної економічної вигоди від відступлення права власності на знаки для товарів і послуг ОСОБА_6 не отримав, по факту укладення жодного з описаних вище договорів у ВАТ "Вінніфрут" не виникало обовязку щодо нарахування та виплати доходу ОСОБА_6, оскільки компенсація вартості торгових марок в будь-якому вигляді сторонами не передбачалась, як і не встановлювалась вартість торгових марок, як вартість окремо визначеної одиниці товару. Податковий орган як орган державної влади не має права втручатись у господарські відносини сторін і самостійно на свій власний розсуд трактувати умови господарських договорів. Суд критично відноситься до пояснень представників відповідача щодо того, що йому не були надані для огляду при перевірці додаткові угоди до Договорів про передачу права власності на знак для товарів і послуг. В судовому засіданні встановлено, що повного та детального опису наданих для перевірки документів не складалось. Додатком №3 до акту перевірки визначено узагальнений перелік документів, використаних при проведенні перевірки ВАТ "Вінніфрут", який жодних договорів не містить взагалі, між тим, як підтверджується актом перевірки, нарахування перевіряючим зроблені саме виходячи з аналізу договорів.

При винесенні рішення судом також береться до уваги висновок судово-бухгалтерської експертизи від 29 грудня 2010 року, висновками якого також підтверджується, що порушення податкового законодавства, викладені в п.3.5.1 акту перевірки Козятинської ОДПІ №174/23-30807701 від 19.07.10 року, щодо не включення гр. ОСОБА_6 в січні 2009 року до місячного оподатковуваного доходу дохід, отриманий від продажу прав інтелектуальної власності на суму 14797816, 41 грн. не підтверджуються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що висновки Козятинської ОДПІ щодо нарахування гр. ОСОБА_6 податку з доходів фізичних осіб суперечать Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", взаємовідносинам сторін та умовам договорів, за наслідками яких здійснювалось відступлення права власності, а тому податкове повідомлення-рішення №/1 від 29 вересня 2010 року є протиправним та підлягає скасуванню.

При вирішенні справи суд також керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні відповідач не довів правомірність та обґрунтованість своїх рішень в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Зважаючи на уточнені позовні вимоги позивача про скасування оскаржуваних рішень, надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд з метою захисту прав та інтересів позивача, в узгодження з вимогами ст. 162 КАС України, вважає, що позов слід задовольнити повністю, та захистити права позивача шляхом визнання протиправними та скасування рішень № /1 від 01.10.2010 року, № /1 від 29.09.2010 року, № /1 від 30.09.2010 року.

Суд, на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні приходить до висновку про задоволення даного позову повністю.

Згідно частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № /1 від 01.10.2010 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № /1 від 29.09.2010 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /1 від 30.09.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства "Вінніфрут" судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 3 гривні 40 копійок.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови буде оформлено: 31.01.2011 р.

Суддя Чернюк Алла Юріївна