Справа № 350/1695/14-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Київ К/800/12173/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Калашнікової О.В., Кравцова О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Камінської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_2, про скасування рішень, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 (первинний позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Камінської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області (далі - Камінська сільська рада) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013 про надання ОСОБА_2 дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,1214 га на АДРЕСА_1 (далі - рішення від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваним рішенням відповідач надав згоду на виготовлення ОСОБА_4 технічної документації на земельну ділянку, площа якої значно перевищує ту, якою він фактично володіє, і захоплює частину земельної ділянки, якою користувалася позивачка. ОСОБА_3 вважала, що внаслідок прийняття оскарженого рішення від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013 в частині надання згоди ОСОБА_2 на розробку технічної документації їй було відмовлено у погодженні плану-схеми земельної ділянки в урочищі «Глубоке» площею 0,05 га. Крім того позивач звернула увагу на те, що оскаржене рішення прийнято сільською радою з перевищенням повноважень та з порушенням вимог законодавства.

ІНФОРМАЦІЯ_1, після відкриття провадження у справі, ОСОБА_3 померла, у зв'язку з чим ухвалою суду від 23 січня 2015 року на підставі пункту 1 частини першої статті 156 КАС України провадження у справі було зупинено до встановлення правонаступника.

Після спливу строку для прийняття спадщини суд ухвалою від 28 квітня 2015 року поновив провадження у цій справі. Потім ухвалою від 11 червня 2015 року суд на підставі статті 55 КАС України замінив позивача ОСОБА_3 її правонаступником - ОСОБА_1 (дочка померлої) як спадкоємця, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3

ОСОБА_1 своєю чергою подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій, крім рішення від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013, просить також визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2 рішення Камінської сільської ради від 28 листопада 2014 року № 1-20/2014 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) жителям с. Камінь для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення ОСГ та передачу у власність таких земельних ділянок» (далі - рішення від 28 листопада 2014 року № 1-20/2014).

Позовні вимоги в цій частині обґрунтовано тим, що ухвалою суду від 27 жовтня 2014 року у порядку забезпечення адміністративного позову було зупинено дію рішення Камінської сільської ради від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013 - до ухвалення судом рішення у цій справі. Прийнявши рішення від 28 листопада 2014 року № 1-20/2014 відповідач фактично виконав своє попереднє рішення від 14 жовтня 2013 року №3-14/2013 щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розробку технічної документації, попри те, що ухвалою суду від 27 жовтня 2014 року це було заборонено.

Крім того, 26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Камінської сільської ради про скасування рішення від 28 листопада 2014 року № 6-20/2014 «Про припинення права користування земельними ділянками» (далі - рішення від 28 листопада 2014 року № 6-20/2014). Цим рішенням припинено право користування ОСОБА_3 земельними ділянками загальною площею 0,68 га у зв'язку з її смертю, а самі ж землі - переведено у землі запасу сільської ради. ОСОБА_1 вважає, що зазначене рішення суперечить вимогам законодавства і порушує її права на спадщину як спадкоємця за законом, зокрема права на користування земельною ділянкою.

Ухвалою від 5 листопада 2015 року суд об'єднав адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінської сільської ради про скасування рішення від 28 листопада 2014 року № 6-20/2014 в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_1 до Камінської сільської ради про скасування рішень від 14 жовтня 2013 року №3-14/2013 та від 28 листопада 2014 року № 1-20/2014.

Постановою від 22 лютого 2016 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив повністю.

Визнав протиправними та скасував пункт 1 та пункт 2 рішення Камінської сільської ради Рожнятівського району від 28 листопада 2014 року № 1-20/2014 про затвердження жителю с. Камінь ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0.1118 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 та про надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,1118 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Визнав протиправними та скасував рішення Камінської сільської ради Рожнятівського району від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013 про надання ОСОБА_2 дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 та рішення Камінської сільської ради Рожнятівського району від 28 листопада 2014 року № 6-20/2014 «Про припинення права користування земельними ділянками».

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 квітня 2016 року скасував постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2016 року та прийняв нову, якою закрив провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення сесії Камінської сільської ради від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013 про надання ОСОБА_2 дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 0.1214 га по АДРЕСА_1, визнання протиправними та скасування пункту 1 рішення Камінської сільської ради Рожнятівського району від 28 листопада 2014 року про затвердження жителю с. Камінь ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0.1118 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, кадастровий номер ділянки НОМЕР_1, пункту 2 рішення Камінської сільської ради Рожнятівського району від 28 листопада 2014 року про надання ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, площею 0.1118 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог про скасування рішення Камінської сільської ради від 28 листопада 2014 року № 6-20/2014 «Про припинення права користування земельними ділянками» - відмовив.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 у своїх запереченнях зазначає про необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що за наслідками розгляду клопотань жителів села Камінь ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 Камінська сільська рада Рожнятівського району прийняла рішення від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013, яким, з-поміж іншого: надала дозвіл ОСОБА_2 на складання технічної документації щодо встановлення і відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,1214 га по АДРЕСА_1 (пункт 1); відмовила ОСОБА_3 в складанні технічної документації щодо встановлення і відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства ділянка НОМЕР_2 площею 0,0383 га в урочищі «Глубоке» у зв'язку з тим, що згідно з обмірами комісії та матеріалами інвентаризації 1993-1995 років неправильно зроблено зйомки (абзац другий пункту 3).

Як з'ясували суди попередніх інстанцій, ОСОБА_2 мав у користуванні земельну ділянку площею 0,08 га, що підтверджено будівельним паспортом, в якому є акт виносу меж земельної ділянки і розбивки будівель, з якого вбачається, що рішенням виконкому Рожнятівської районної ради № 68 від 10 квітня 1985 року встановлено межі земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд площею 0.08 га.

Маючи у користуванні земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ОСОБА_2 у вересні 2013 року звернувся до Камінської сільської ради із заявою про надання дозволу на складання технічної документації щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0, 1214 га.

Своєю чергою ОСОБА_3, яка також зверталася з такою заявою, не погоджувалася із затвердженими ОСОБА_2 межами його земельної ділянки в урочищі «Глубоке», оскільки вважала, що він у таких спосіб неправомірно захопив частину земельної ділянки, якою користується вона. На планах-схемах земельної ділянки, яку має намір приватизувати ОСОБА_2, і земельної ділянки, яку мала намір приватизувати ОСОБА_3, межі цих земельних ділянок частково накладаються. ОСОБА_3 вважала, що ОСОБА_2 погоджено для приватизації межі земельної ділянки, які охоплюють частину землі, якою користувалася вона, що й стало підставою для відмови у погодженні її план-схеми земельної ділянки, яку вона подала сільській раді з метою отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою.

Не погодившись з рішенням від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про його скасування. Водночас позивач заявила клопотання про вжиття заходів забезпечення цього позову шляхом зупинення дії оскарженого рішення.

Ухвалою від 27 жовтня 2014 року Рожнятівський районний суд задовольнив клопотання позивача і зупинив дію оскарженого рішення від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013 до ухвалення рішення у цій справі.

Разом з тим, отримавши відповідний дозвіл, ОСОБА_2 звернувся до експертної організації ПП «Луги» щодо надання послуг по виконанню землевпорядних робіт з виготовленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Камінь, АДРЕСА_1.

Виготовлену технічну документацію із землеустрою ОСОБА_2 подав на затвердження Камінській сільській раді. Розглянувши звернення ОСОБА_2 Камінська сільська рада прийняла рішення від 28 листопада 2014 року № 1-20/2014, яким затвердила йому технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1118 га для будівництва житлового будинку, та господарських будівель і споруд площею в АДРЕСА_1, кадастровий номер ділянки: НОМЕР_1, а також надала ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1118 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Скасовуючи рішення Камінської сільської ради від 14 жовтня 2013 року № 3-14/20139 суд першої інстанції виходив з того, що надавши ОСОБА_2 дозвіл на складання технічної документації на земельну ділянку відповідач порушив порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Крім цього звернув увагу на те, що позивачка зверталась із заявою про наявність спору між нею та третьою особою щодо меж ділянки, а сільська рада, приймаючи оскаржуване рішення, не взяла її до уваги і належним чином не мотивувала свого рішення відповідно до вимог частини сьомої статті 117 Земельного кодексу України.

Скасовуючи пункти 1 і 2 рішення Камінської сільської ради Рожнятівського району від 28 листопада 2014 року № 1-20/2014 суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на ухвалу Рожнятівського районного суду від 27 жовтня 2014 року про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Камінської сільської ради від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013, сільська рада все ж розпорядилася земельною ділянкою до постановлення рішення у цій справі.

Скасовуючи рішення відповідача від 28 листопада 2014 року № 6-20/2014 суд першої інстанції виходив з того, що стаття 141 Земельного кодексу України не передбачає можливості припинення права користування земельною ділянкою у зв'язку зі смертю землекористувача.

Львівський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанцій і закриваючи провадження в частині позовних вимог зазначив про те, що ОСОБА_1 безпідставно було залучено як правонаступника ОСОБА_3, оскільки в цих правовідносинах не допускається правонаступництво. Свою позицію суд апеляційної інстанції мотивує тим, що ОСОБА_3 не була власником земельної ділянки, суміжної із земельною ділянкою ОСОБА_2, а крім того, як на момент постановлення судового рішення у суді першої інстанції, так і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не набула статусу спадкоємця, бо спадкові процедури ще не завершено, а зареєстрована лише спадкова справа. Апеляційний суд звернув увагу на те, що в ОСОБА_1, у випадку визнання її єдиною спадкоємицею майна після смерті її матері, виникає лише право на завершення приватизації земельної ділянки, якщо така процедура була розпочата спадкодавцем. З цих же мотивів суд апеляційної інстанції дійшов також висновку про відсутність обґрунтованих підстав для скасування рішення Камінської сільської ради «Про припинення права користування земельними ділянками» від 28 листопада 2014 року № 6-20/2014, оскільки цим рішенням прав позивача не порушено, а його прийняття не позбавляє її права як спадкоємця звернутися до сільської ради для продовження процедури приватизації земельних ділянок.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки суду апеляційної інстанції обґрунтованими і такими, що зроблено на підставі правильно застосованих норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України ).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частин першої і другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно з частинами сьомою-дев'ятою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частинами десятою-одинадцятою статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Отже, у правовідносинах, що виникають у зв'язку зі зверненням громадянина щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою орган місцевого самоврядування реалізує свої управлінські функції, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду, оскільки отримання такого дозволу ще не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Такий висновок відповідає правовій позиції колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, висловленій у постанові від 7 червня 2016 року (справа № 820/1350/15).

Судячи зі встановлених у цій справі обставин, жителі села Камінь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вересні 2013 року звернулися до Камінської сільської ради із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, якими вони фактично користуються в урочищі «Глубоке» (с. Камінь). Між ними виник спір щодо погодження меж їхніх земельних ділянок, що фактично і слугувало підставою для звернення ОСОБА_3 у жовтня 2014 року до суду з позовною заявою.

Після смерті ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) Камінська сільська рада рішенням від 28 листопада 2014 року № 1-20/2014 затвердила ОСОБА_2 подану ним технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки і передала цю земельну ділянку йому у власність.

Верховний Суд України неодноразово висловлював позицію, зокрема у постановах від 29 вересня 2015 року (у справі № 826/10205/14), від 6 жовтня 2015 року (справа № 21-1306а15), про те, що за змістом статей 2 і 5 ЗК України місцева рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Скасування такого рішення не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Вимогу про скасування рішення від 28 листопада 2014 року № 1-20/2014 заявила ОСОБА_1, спадкоємець ОСОБА_3, яку суд першої інстанції залучив як правонаступника померлої. Єдиним мотивом для надання ОСОБА_1 статусу позивача у справі за позовом її померлої матері, судячи зі змісту ухвали від 11 червня 2015 року, слугувало те, що вона є її спадкоємцем за законом.

Спадкуванням, відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

ОСОБА_3 оспорювала правомірність рішення від 14 жовтня 2013 року № 3-14/2013, оскільки вважала, що воно порушує її право як користувача суміжної земельної ділянки. Судячи зі встановлених у справі обставин, за життя ОСОБА_3 не набула права власності на земельну ділянку, якою користувалася і щодо якої зверталася до органу місцевого самоврядування для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Суд апеляційної інстанції правильно звернув увагу на те, що оскільки ОСОБА_3 не була власником земельної ділянки, щодо меж якої виникли непорозуміння зі ОСОБА_2, у ОСОБА_1 не може виникати права власності на цю земельну ділянку у порядку спадкування. Сам факт того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом і наявність спадкової справи, за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, у даному випадку не є достатньою і обґрунтованою підставою для заміни померлої особи її спадкоємцем як правонаступником у правовідносинах, в яких померла брала участь.

Поряд з тим, як правильно зауважив суд апеляційної інстанції, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємець у порядку спадкування має право на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Спори щодо визнання права на завершення процедури приватизації земельних ділянок також вирішуються у порядку цивільного судочинства.

За встановлених у цій справі обставин висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220?, 223-224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року у цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Калашнікова

О.В. Кравцов