Справа № 2а-12257/11/2670
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10:35

За позовом

Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

до

Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції

про

визнання незаконними дії по стягненню виконавчого збору та скасування постанови № 28040508 від 08.08.2011

Суддя: Кротюк О.В.

Секретар судового засідання: Шевченко Я.В.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання незаконними дії по стягненню виконавчого збору та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 28040508 від 08.08.2011 про стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий збір підлягає сплаті лише в разі примусового виконання рішення органом виконавчої служби. Тобто, такий збір не сплачується боржником в разі добровільного виконання ним рішення. При цьому, позивач просить розглянути справу за відсутності його представника.

Відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю, оскільки оскаржувані дії та рішення вчинено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, відповідач просить розглянути справу за відсутності його представника.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, судом також встановлено, що постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції № 14437322 від 18.08.2009 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3366, виданого 12.08.2009 Придніпровським районним судом міста Черкаси, встановлено п’ятиденний термін для добровільного його виконання.

Аналізуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Закон України «Про виконавче провадження»21 квітня 1999 року N 606-XIV, у редакції, що діє на момент прийняття оскаржуваного рішення –08.08.2011, визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Так, статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження»21 квітня 1999 року N 606-XIV, у редакції, що діє на момент прийняття оскаржуваного рішення –08.08.2011, визначено підстави для відкриття виконавчого провадження.

При цьому, відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконавче провадження»21 квітня 1999 року N 606-XIV, у редакції, що діє на момент прийняття оскаржуваного рішення –08.08.2011, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягає виконанню державною виконавчою службою такий виконавчий документ, як постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Статтею 18 Закону України Закону України «Про виконавче провадження»21 квітня 1999 року N 606-XIV (у редакції, що діє на момент прийняття оскаржуваного рішення –08.08.2011), встановлено вимоги до виконавчого документа.

В свою чергу, щодо твердження позивача про необґрунтованість відкриття спірного виконавчого провадження з підстав самостійного виконання боржником рішення суду та виконавчого документа в межах справи виконавчого провадження №14437322, що не дає підстав органу державної виконавчої служби для стягнення виконавчого збору з таких підстав, то за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про його безпідставність та необґрунтованість.

Вказаного висновку суд дійшов з огляду на те, що положеннями статті 46 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції, що діяла на момент прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору – 10.09.2009) передбачено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

У разі коли виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача. Адже, як встановлено вище, та сторонами не оспорюється:

- постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ВП № 14437322 від 18.08.2009 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3366, виданого 12.08.2009 Придніпровським районним судом міста Черкаси, встановлено п’ятиденний термін для добровільного його виконання,

- постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції № ВП № 14437322 від 08.08.2011 встановлено повне фактичне виконання виконавчого документа та на підставі пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3366 виданого 12.08.2009 Придніпровським районним судом міста Черкаси, закінчено,

Тобто, суд констатує, що матеріалами справи підтверджено, що відповідачем при відкритті виконавчого провадження ВП № 14437322 було встановлено п’ятиденний строк для добровільного виконання його вимог. При цьому, факт виконання виконавчого документа в межах справи виконавчого провадження ВП № 14437322 встановлено саме постановою ВП № 14437322 від 08.08.2011 про закінчення виконавчого провадження. Тобто, у суду є всі підстави вважати, що позивач, який є боржником за виконавчим провадженням ВП № 14437322, не виконав вимоги державного виконався у термін, встановлений для добровільного виконання.

Частиною четвертою статті 30 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції, що діяла на момент прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору – 10.09.2009) передбачено, що у разі повного добровільного виконання рішення боржником у встановлений для добровільного виконання строк державний виконавець складає про це акт, який є підставою для закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин, з огляду на те, що відповідачем не складався акт про повне добровільне виконання рішення боржником у встановлений для добровільного виконання строк, а підставою для закінчення виконавчого провадження ВП № 14437322 є повне виключно фактичне виконання, суд дійшов висновку про обґрунтованість винесення відповідачем постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, що є виконавчим документом та підлягає обов’язковому виконанню.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтею 186 та набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Кротюк

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –05.10.2011.