Справа № 808/1599/16
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2016 рокусправа № 808/1599/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року

у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 02.02.2016 №282 про застосування заходу впливу.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що згідно Податкового кодексу України, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є обєктом оподаткування податком на додану вартість, у звязку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі, податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками податку на додану вартість по таких операціях.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що станом на 05.01.2015 року Страховою компанією не здійснено доплату в розмірі податку на додану вартість, а саме порушено п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Учасники процесу в судове засіданні не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.1 ст. 41 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.01.2016 інспекційною групою департаменту страхового регулювання та нагляду Нацкомфінпослуг складено Акт про правопорушення, вчинені ТДВ СК Кредо на ринку фінансових послуг №30/13-14/13/6 (а.с. 13-15), відповідно до якого встановлено не здійснення позивачем доплати в розмірі, що не перевищує суми податку на додану вартість, що є порушенням вимог абзацу другого пункту 36.2 статті 36 статтею 35 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-IV від 01.07.2004 (далі іменується Закон №1961-IV). Порушення на ринку фінансових послуг допущено позивачем за наступних обставин. 04.09.2015 за участю забезпеченого транспортного засобу Ford Fiesta, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася подія, що має ознаки страхового випадку, в результаті якої пошкоджено транспортний засіб Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. 11.09.2015 потерпілою особою ОСОБА_1 подано до ТДВ СК Кредо заяву про страхове відшкодування, до якої були додані всі документи, передбачені статтею 35 Закону №1961-IV, необхідні для прийняття вмотивованого рішення.

Страховою компанією 07.12.2015 визнано випадок страховим, про що складено страховий акт №ОСГПО-1372, відповідно до якого затверджено суму страхового відшкодування у розмірі 40811,95 грн. Страхове відшкодування у розмірі 40811,95 грн. сплачене страховиком потерпілій ОСОБА_1 07.12.2015.

Розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі звіту за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 30.09.2015 року №566, складеного ФОП Кипа Сергій Михайлович, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту, пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, з урахуванням податку на додану вартість складає 47 286,18 грн., без врахування податку на додану вартість - 40811,95 грн.

17.11.2015 позивачем від потерпілої отримано документальне підтвердження фактів оплати проведеного ремонту транспортного засобу Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, а саме: акт здачі прийняття робіт ОУ-0000088 на суму 47370,00 грн., квитанція до прибуткового касового ордера від 21.10.2015 №7, на суму 47370,00 грн. Проте, на час проведення перевірки та складання Нацкомфінпослуг акту про порушення, страховиком не здійснено доплату в розмірі суми податку на додану вартість.

02.02.2016 Нацкомфінпослуг прийняло Розпорядження №282 Про застосування заходу впливу до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо, відповідно до якого зобовязало позивача усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 23.02.2016 (а.с. 22-24). Позивач 19.02.2016 виконав вимоги зазначеного Розпорядження, сплатив на користь потерпілої розмір податку на додану вартість у сумі 6474,23 грн., проте вважаючи зазначене Розпорядження протиправним, звернувся до суду з позовом про скасування вказаного Розпорядження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 вказаного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Приписами статті 22 вищезазначеного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Порядок подачі потерпілою особою заяви про страхове відшкодування, прийняття страховиком рішення про здійснення виплати страхового відшкодування та його виплати регулюються статтями 35 і 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Матеріалами справи підтверджено, що потерпіла ОСОБА_1 11.09.2015 звернулась до ТДВ СК Кредо із заявою на виплату страхового відшкодування у звязку із пошкодженням в результаті дорожньо-транспортної пригоди, належного їй на праві власності транспортного засобу Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. В заяві потерпіла просила виплатити страхове відшкодування на її банківський рахунок (а.с. 26). Розмір страхового відшкодування, належний до виплати потерпілій, визначений позивачем на підставі Звіту за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 30.09.2015 №566, згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, з урахуванням податку на додану вартість складає 47 286,18 грн., без врахування податку на додану вартість - 40811,95 грн., розмір податку на додану вартість складає 6 474,23 грн. При цьому, 07.12.2015 позивачем складено страховий акт №ОСГПО-1372, відповідно до якого пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, визнано страховим випадком та затверджено суму страхового відшкодування у розмірі 40811,95 грн. Страхове відшкодування, за заявою потерпілої, сплачене страховиком на банківський рахунок ОСОБА_1, що підтверджується платіжними дорученнями №3881 від 07.12.2015 та №F1208GAWPB від 08.12.2015 (а.с. 51-52).

Тобто, позивачем при здійснені виплати страхового відшкодування суму виплати було зменшено на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість у розмірі 6474,23 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що визначення розміру страхового відшкодування на підставі Звіту від 30.09.2015 №566 та його виплата без врахування податку на додану вартість у сумі 6474,23 грн. здійснені позивачем правомірно, з огляду на наступне.

Абзацом 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до пункту 36.4 цієї ж статті, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом а пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Згідно матеріалів справи, виплата страхового відшкодування на банківський рахунок потерпілої проведена за її заявою.

Правовідносини щодо включення або виключення податку на додану вартість із суми страхового відшкодування, підлягаючого до виплати страхувальнику чи іншій особі (потерпілому, вигодонадувачу), регулюються податковим законодавством, а не законодавством в сфері страхування.

Згідно підпункту 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також повязаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Отже, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є обєктом оподаткування податком на додану вартість, у звязку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі, податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками податку на додану вартість по таких операціях. При цьому, сам по собі звіт про визначення вартість відновлювального ремонту не є підставою для виникнення податкових зобовязань, повязаних з наданням послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зазначені зобовязання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.

Таким чином, у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобовязання не виникають.

Податкові зобовязання з податку на додану вартість виникають у платника податку на додану вартість, який здійснює операції з постачання товарів чи послуг (товарно-матеріальних цінностей і послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта), оскільки такі операції є обєктом оподаткування податком на додану вартість відповідно до положень пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого обєкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Водночас, у разі, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого обєкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюється без урахування сум податку на додану вартість.

Відтак, в силу приписів частини 2 статі 14 ЦК України страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.

Згідно інформації реєстру платників податку на додану вартість, який розміщений на офіційному порталі Державної фіскальної служби України, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_3) не зареєстрований як платник податку на додану вартість (а.с. 47-49)

Згідно акту № ОУ-0000088 від 21.10.2015 здачі-прийняття робіт (надання послуг) з ремонту пошкодженого транспортного засобу Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, виконаних ОСОБА_3 Костянтиновичем, роботи та послуги здійснені без нарахування податку на додану вартість, загальна вартості наданих робіт та послуг без ПДВ та з урахуванням ПДВ становить 47370,00 грн. Розмір ПДВ у акті визначений - 0,00 грн. (а.с. 42). Крім того, в квитанції до прибуткового касового ордера №7 від 21.10.2015 на суму 47370,00 грн., виданою ОСОБА_3 Костянтиновичем, що підтверджує оплату потерпілою ОСОБА_1 зазначених робіт та послу з ремонту, сума податку на додану вартість дорівнює - 0,00 грн. (а.с. 43). Зазначене свідчить про відсутність підстав у позивача для сплати на користь потерпілої суми податку на додану вартість за придбані послуги з відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок страхового випадку транспортного засобу у особи, яка не є платником такого податку.

А відтак, позивачем обґрунтовано визначено розмір страхового відшкодування та здійснено його виплату потерпілій без врахування податку на додану вартість. Отже, висновки Нацкомфінпослуг про вчинені позивачем правопорушення на ринку фінансових послуг є необґрунтованими, а оскаржуване розпорядження підлягає скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак