Справа № 810/2771/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Справа № 810/2771/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Бєлової Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Бориспільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу в розмірі 105234,73 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову, так як, на його думку, оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У ході апеляційного провадження представник апелянта змінив вимоги апеляційної скарги та просив суд визнати нечинним рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі через відсутність предмету спору на теперішній час.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, з урахуванням їх зміни, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець (далі - ФОП ОСОБА_2.) та перебуває на податковому обліку Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Бориспільська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області).

Відповідачем на підставі акту перевірки від 15.11.2013 р. № 247/17-2/НОМЕР_1 було прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.11.2013 р. № , яким позивачу визначено податкове зобов'язання з ПДВ в розмірі 94601,25 грн., з яких 75681,00 грн. - за основним платежем і 18920,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в судовому порядку.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року у справі № 810/2338/14 податкове повідомлення-рішення від 27.11.2013 р. № було визнано протиправним та скасовано.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року зазначене судове рішення скасовано, та ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні позову, яка набрала законної сили з моменту проголошення.

У зв'язку з прийняттям апеляційним судом вказаного рішення у ФОП ОСОБА_2 виник обов'язок сплатити податкові зобов'язання, визначені їй вказаним податковим повідомленням-рішенням.

Крім того, відповідачем було подано до Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкові декларації за липень-грудень 2014 року на загальну суму ПДВ в розмірі 78436,00 грн. та сплачено такі кошти.

Зазначений платіж позивачем був спрямований в рахунок погашення податкового боргу відповідача за податковим повідомленням-рішенням від 27.11.2013 р. № , у зв'язку з чим решта заборгованості за таким рішенням склала 16165,25 грн. та, відповідно, у ФОП ОСОБА_2 утворився борг по самостійно визначеним зобов'язанням з ПДВ за липень-грудень 2014 року у розмірі 78436,00 грн., тобто загальна сума податкової заборгованості відповідача склала: 16165,25 + 78436,00 = 94601,29 грн.

У зв'язку з її несплатою відповідачем у межах граничних строків Бориспільською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було нараховану на вказану суму пеню в загальному розмірі 10633,44 грн.

31.03.2015 р. позивачем прийнято податкову вимогу від 31.03.2015 р. № 163-23 про сплату відповідачем податкового боргу в розмірі 105234,73 грн., з яких 94601,29 грн. - основна заборгованість і 10633,44 грн. - нарахована пеня.

Зазначена податкова вимога була надіслана відповідачу рекомендованим поштовим повідомленням та отримана нею особисто 08.04.2015 р., однак, виконана ФОП ОСОБА_2 не була.

У зв'язку з несплатою відповідачем вказаної заборгованості позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума податкової заборгованості в розмірі 105234,73 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, є узгодженою і відповідачем не сплачена.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та перевіривши рішення суду першої інстанції з урахуванням обставин, які існували на момент його прийняття, колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 54.1, 54.2, 54.5 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою

Грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У п. 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з п.п. 59.1, 59.4 ст. 59 ПК України в разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України закріплено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 87.9 статті 87 ПК України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що податкове зобов'язання, нараховане платнику у податковому повідомленні-рішенні, в разі його оскарження в судовому порядку, набуває статус узгодженої податкової заборгованості після набрання законної сили відповідним рішенням суду, а самостійно визначені платником податкові зобов'язання - з моменту їх декларування та закінчення строку сплати.

При цьому, слід враховувати, що при наявності у платника податкового боргу, податковий орган першочергово здійснює зарахування коштів, які сплачуються платником, в рахунок його погашення, незалежно від цільового призначення платежу.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що спірна сума податкового боргу складається із заборгованості з ПДВ, яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.11.2013 р. № на суму 94601,25 грн. та самостійно задекларованих відповідачем податкових зобов'язань за липень-грудень 2014 року в загальному розмірі 78436,00 грн., а також пені за невиконання відповідачем її податкових зобов'язань.

30.07.2014 р. постановою КААС у справі № 810/2338/14 вказане податкове повідомлення-рішення було визнано правомірним, а отже з цієї дати визначене ним зобов'язання відповідача набуло статусу узгодженого і у зв'язку з його несплатою - статусу податкового боргу.

У відповідності до платіжних доручень від 20.08.2014 р. № 180, 09.09.2014 р. № 184, 28.10.2014 р. № 204, 18.11.2014 р. № 209, 24.12.2014 р. № 217, 13.01.2015 р. № 219 відповідач сплатила 78436,00 грн. в рахунок погашення її податкових зобов'язань за липень-грудень 2014 року.

Зазначена сума коштів була зарахована позивачем в рахунок погашення її податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням від 27.11.2013 р. № , у зв'язку з чим розмір заборгованості за ним склав 94601,25 - 78436,00 = 16165,25 грн., а розмір заборгованості відповідача за самостійно визначеними нею зобов'язаннями з ПДВ за липень-грудень 2014 року - 78436,00 грн.

Станом на 31.03.2015 р. зазначена сума боргу (16165,25 + 78436,00 = 94601,25 грн.) відповідачем сплачена не була, у зв'язку з чим позивачем сформовано податкову вимогу № 163-23 про сплату такої заборгованості та нарахованої на неї пені в розмірі 10633,44 грн., що загалом складає 94601,25 +10633,44 = 105234,73 грн.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом та на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної постанови у цій справі сума податкової заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, набула статусу узгодженого податкового боргу, який підтверджується матеріалами справи та підлягав стягненню з відповідача, у відповідності до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини даної справи та ухвалено судове рішення з дотриманням вимог як матеріального, так і процесуального права, згідно зі ст. 159 КАС України.

При цьому, колегія суддів встановила, що на час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції постанова КААС від 30.07.2014 р. у справі № 810/2338/14, якою визнано правомірним податкове повідомлення-рішення від 27.11.2013 р. № , що стало підставою виникнення спірної заборгованості, скасована ухвалою ВАСУ від 09.11.2015 р., а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи вказане податкове повідомлення-рішення постановою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 р. визнано протиправним та скасовано і таке судове рішення 07.04.2016 р. набрало законної сили.

Разом з тим, зазначені судові рішення ухвалені після прийняття судом першої інстанції постанови у даній адміністративній справі і встановлені ними обставини не існували на момент вирішення ним даного спору.

Водночас, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає перегляду апеляційним судом з урахуванням тих обставин, які існували на момент його прийняття, а обставини, які виникли після цього, з урахуванням приписів ст. 245 КАС України, можуть бути підставою для наступного перегляду такого судового рішення за нововиявленими обставинами, і, відповідно до ст. 202 КАС України, вони не є підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що на момент вирішення спору в суді першої інстанції постанова КААС від 30.07.2014 р. у справі № 810/2338/14 була оскаржена ним в касаційному порядку і ВАСУ рішення по справі не прийнято, а тому, судове оскарження податкового повідомлення-рішення не було закінчено, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як встановлено вище, на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної постанови вказане ППР було визнано протиправним рішенням суду, що набрало законної сили, а податковий борг, відповідно, набув статусу узгодженого, тож, жодних підстав для відмови в його стягненні не існувало.

Посилання апелянта на те, що самостійно визначені податкові зобов'язання з ПДВ за липень-грудень 2014 року нею були сплачені своєчасно та в добровільному порядку, є не обґрунтованими, оскільки, як зазначалось вище, такі кошти позивачем, на виконання вимог п. 87.9 ст. 87 ПК України, були зараховані в рахунок погашення боргу за ППР, що на той час набув статусу узгодженого на підставі постанови КААС від 30.07.2014 р. № 810/2338/14, що на такий момент набрала законної сили і була чинною.

Вимоги апелянта про те, що рішення суду першої інстанції підлягає визнанню нечинним, а провадження у справі закриттю в порядку ч. 2 ст. 203 КАС України, оскільки предмет спору відсутній і рішення суду, на підставі якого прийнята оскаржувана постанова скасовано, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, з огляду на наступне.

Так, аналіз частини 2 статті 203 КАС України надає підстави стверджувати, що правовою підставою для визнання апеляційним судом нечинним рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі є одночасна сукупність наступних умов: 1) апеляційний розгляд справи завершено та за його результатами встановлено законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення; 2) після ухвалення рішення суду першої інстанції виникли обставини, що є підставою для закриття провадження у справі, відповідно до ч. 1 ст. 157 КАС України.

Разом з тим, о частиною 1 статті 157 КАС України визначено виключний перелік правових підстав для закриття провадження у справі і такої підстави як відсутність предмету спору та/або скасування судового рішення в іншій справі, на підставі якого було ухвалено оскаржуване рішення суду першої інстанції, вказаною законодавчою нормою не передбачено, а отже, в даному випадку відсутні належні і необхідні правові підстави для визнання нечинною постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі в порядку ч. 2 ст. 203 КАС України, як про таке просить представник апелянта.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апелянта і його представника та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким було повно встановлено обставини справи, що існували на момент ухвалення оскаржуваної постанови, та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 17.10.2016 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Бєлова Л.В.