Справа № 826/6872/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в закритті провадження у справі

04 жовтня 2016 року м. Київ № 826/6872/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А., розглянувши в судовому засіданні клопотання представника Апарату Верховної Ради України про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

В судовому засіданні 04.10.2016 року представник Апарату Верховної Ради України заявила клопотання про закриття провадження в адміністративній справі з підстав того, що при зверненні позивача до суду з даним позовом ним не враховано особливостей Кодексу адміністративного судочинства України щодо визначення юрисдикції адміністративних судів та вирішення адміністративних справ.

На думку відповідача, здійснення Апаратом Верховної Ради України дій у законотворчій діяльності парламенту не може ототожнюватись зі здійсненням управлінських функцій у контексті КАС України, яким регламентовано порядок та правила здійснення адміністративного судочинства.

Крім того, в даному клопотанні представник Апарату Верховної Ради України зазначив, що Регламент Верховної Ради України є процесуальним джерелом конституційного права та істотною мірою розвиває норми Конституції України, детально визначає внутрішньоорганізаційні правила та процедуру роботи парламенту в процесі реалізації його конституційних повноважень, зокрема, за допомогою Апарату Верховної Ради України, який здійснює організаційне, правове, наукове, документальне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, а тому не виступає відносно Верховної Ради, її органів та народних депутатів України суб'єктом владних повноважень, що здійснює владні управлінські функції.

У зв'язку з наведеним, відповідач просив закрити провадження у даній справі, оскільки дії Апарату Верховної Ради України, які оскаржуються позивачем та є предметом ОСОБА_2, пов'язані із законотворенням, які за змістом, способами, прийомами, цілепокладанням і юридичною природою є проявами та елементами законодавчої процедури, а відтак зазначені дії суб'єкта конституційного права сутнісно не є управлінськими, а не підпадають під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Представник позивача заперечував щодо заявленого клопотання, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду та вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи клопотання по суті, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач оскаржує дії Апарату Верховної Ради України щодо повернення без реєстрації проекту Закону України «Про місцевий референдум» як такого, що поданий з перевищенням строків, визначених статтею 100 Регламенту Верховної Ради України для внесення альтернативних законопроектів по відношенню до проекту Закону України «Про всеукраїнський референдум» за реєстраційним №2145а та проектів Законів України «Про місцевий референдум» за реєстраційними №№2145а-1, 2145а-2 та 2145а-3, що є альтернативними до основного законопроекту «Про всеукраїнський референдум за реєстраційним №2145а.

Відповідно до принципу поділу державної влади в Україні (ст. 6 Конституції України) органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27.03.2002 року №7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до ч. 2 ст. 147, ч. 1 ст. 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17.10.2002 №17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в ст. 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

За змістом Конституції України Верховна Рада України як представницький орган державної влади - парламент - є єдиним органом законодавчої влади, який має колегіальний характер і складається з чотирьохсот п'ятдесяти народних депутатів України, обраних строком на чотири роки на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування, і є повноважною за умови обрання не менш як двох третин від її конституційного складу. Повноваження Верховної Ради України здійснюються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій.

Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в ч. 1 ст. 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема народні депутати України.

Проте, виходячи з положень, передбачених ч. 1 ст. 2, ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, викладених у пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень, в тому числі ч. 3 ст. 17 КАС України, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій. Адже відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, захисту підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачами і саме при здійсненні ними чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2015 року (справа №21-577а14).

Частиною 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Оскільки предметом розгляду в даній справі є оскарження відповідачем дій Апарату Верховної Ради України щодо повернення законопроекту без реєстрації як такого, що поданий з перевищенням строків, визначених статтею 100 Регламенту Верховної Ради України для внесення альтернативних законопроектів по відношенню до проекту Закону України «Про всеукраїнський референдум» за реєстраційним №2145а та проектів Законів України «Про місцевий референдум» за реєстраційними №№2145а-1, 2145а-2 та 2145а-3, що є альтернативними до основного законопроекту «Про всеукраїнський референдум за реєстраційним №2145а, що, в даному випадку, судом вбачається владними управлінськими функціями відповідача, суд приходить до висновку про необхідність розгляду даної адміністративної справи в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.07.2015 року (П/800/202/15).

Враховуючи наведене в сукупності, керуючись ст.ст. 3, 17, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання представника Апарату Верховної Ради України про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.В. Аблов