Справа № 802/1035/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1035/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

06 жовтня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується слідуюче:

12 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Гранівської сільської ради Гайсинського району.

Листом ДС-31-2-7777.3-9553/19-15 від 12 жовтня 2015 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило позивача, що відповідно до представлених нею графічних матеріалів та доданих до неї документів розміщення земельної ділянки порушує стабільність і компактність землекористування земель як єдиного масиву, а отже не відповідає вимогам техніко-економічного обгрунтування використання та охорони земель.

Після отримання зазначеного вище листа, ОСОБА_2 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з заявою від 25 березня 2016 року, в якій просила роз'яснити чи можна вважати цей лист відмовою в передачі їй у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Гранівської сільської ради Гайсинського району, а також в чому полягає невідповідність місця розташування об'єкта техніко-економічному обгрунтуванню використання та охорони земель. Однак відповіді на свою заяву не отримала.

17 травня 2016 року позивач звернулась на гарячу лінію Державної служби України з питань геодезії, картографії (далі Дерожгеокадастр) зі скаргою на бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області.

17 червня 2016 року ОСОБА_2 отримала Лист ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 25 травня 2016 року 7777-2-7777.15-60/0/17-16-ГЛ в якому зазначено, що на виконання доручення Дерожгеокадастру її звернення розглянуто і за результатами розгляду направлено лист з роз'ясненням щодо відмови в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Листом відповідача від 25.05.2016 року Т-5246/0-2332/6-16 позивача повідомлено, що відповідно до представлених нею документів, місце розташування земельної ділянки зазначене не містить обгрунтованих рішень організації раціонального використання та охорони земель, а саме здійснюється перерозподіл земель без врахування потреби сільського господарства та розвитку території. З метою позитивного вирішення питання щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою, для обгрунтування потреби поділу масиву земель сільськогосподарського призначення зазначеного на графічних матеріалах, відповідно до пункту 7 статті 118 ЗК України, потребує розроблення схеми землеустрою і техніко-економічного обгрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці згідно вимог ст.45 Закону України "Про землеустрій".

Також на адресу ОСОБА_2 надійшов лист Дерожгеокадастру від 31.05.2016 року, в якому зокрема зазначено, що робота зі зверненнями громадян є важливою складовою діяльності будь-якого державного органу, яка дає можливість забезпечити зворотній зв'язок з громадкістю. Держеокадастром наголошено Головному управлінню на безумовному дотриманні вимог Закону України "Про звернення громадян" та не допускати порушення термінів розгляду звернень громадян, надавати у встановлені законом терміни вичерпні, аргументовані письмові відповіді авторам звернень за наслідками їх розгляду.

Вищевказане слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження бездіяльності відповідача щодо розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення у власність земельної ділянки, позивачем не надано жодного доказу, тоді як матеріалами справи підтверджується, що за результатами розгляду вищезазначеного клопотання, відповідачем відповідно до вимог ч. 7 ст. 118 ЗК прийнято рішення про відмову у надані такого дозволу.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до положень статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.

Згідно з частинами 6 та 7 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до сттаті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 2 статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 3 статті 123 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Так, в листі відповідача від 25 травня 2016 року Т-5246/0-2332/6-16 вказано, що з метою позитивного вирішення питання щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою ОСОБА_2, необхідне розроблення схеми землеустрою адміністративно-територіальної одиниці, тоді як вказана підстава не передбачена у частині сьомій статті 118 ЗК України, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу.

Слід також заначити, що рішенням 5 сесії 6 скликання Гранівської сільської ради Гайсинського району від 12 березня 2011 року, погоджено надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель резервного фонду, площею 1 га, в т.ч. ріллі 1 га.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається із листів відповідача, місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам техніко-економічного обгрунтування використання та охорони земель, при цьому на підтвердження цієї обставини не надано схем землеустрою та техніко-економічного обґрунтування використання та охорони спірних земель села Гранів Гайсинського району Вінницької області, а також не надано доказів того, що розміщення спірної земельної ділянки порушує раціональну організацію території та компактність землекористування.

Отже, в листах відповідача ДС-31-2-7777.3-9553/19-15 від 12 жовтня 2015 року Т-5246/0-2332/6-16 від 25.05.2016 року відсутнє посилання на відповідну землевпорядну документацію адміністративно-територіальної одиниці, якій не відповідають представлені позивачем викопіювання розміщення земельної ділянки.

Слід також зазначити, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13).

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що обставини на які посилається відповідач у своїх листах не можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що жоден з листів відповідача не можна вважати рішенням про відмову в наданні дозволу на розробку технічної документації із земелеустрою щодо відведення земельної ділянки в розумінні частини 7 статті 118 ЗК, оскільки жоден з них не міститься мотивованої відмови у його наданні. Вказані листи, оформлені як відповіді на звернення, розглянуті відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо розгляду клопотання ОСОБА_2 про наданна дозволу на розробку технічної документації із земелеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача надати дозвіл розробку технічної документації із земелеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, колегія суддів зазначає наступне.

Із положень частини 1 статті 2 та частини 3 статті 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій органу, дії або бездіяльність якого оскаржуються.

Аналізуючи зазначені у частині 2 статті 162 КАС способи захисту порушеного права, суд приходить до висновку, що вони не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, а суд не може підміняти орган, дії або бездіяльність якого оскаржуються, та враховуючи, що будь-яке рішення в частині надання дозволу позивачу на земельну ділянку не приймалось, то суд приходить до висновку, що на підставі частини 2 статті 11 КАС України, належним захистом порушених прав позивача у сфері публічно-правових відносин, буде зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_2 від 12 жовтня 2015 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Гранівської сільської ради Гайсинського району.

Наведене узгоджується також з роз'ясненнями зазначеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 (в редакції із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року №2) "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", в п. 7 якої вказано, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону, в тому числі, вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому. В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Таким чином, суд не повинен вирішувати питання зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень, прийняти позитивне чи інше рішення по заяві позивача, адже ГУ Держземагентства у Вінницькій області повинно діяти в межах Закону і своїх повноважень при прийнятті будь-яких рішень.

За таких обставин, виходячи зі змісту наведених норм законодавства та враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи встановлене порушення судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, а саме: витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1157,52 грн.

Відповідно до частини 1 статті 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, котрі беруть участь у справі.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані відповідні докази, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні розміру компенсації суд має врахувати (а сторони мають довести) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду має бути надано, як доказ, докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, із зазначенням вартості наданої правової допомоги, адресований клієнту.

Відповідно до частини 3 статті 90 КАС України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року N 4191-VI передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах-суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Аналіз вищенаведеного дає суду підстави вважати, що для підтвердження понесених витрат на правову допомогу надаються: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, копії свідоцтва адвоката, або оригіналу ордера адвоката, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Крім того подаються звіти, калькуляції, акти приймання-передачі, рахунки і т.п.

Однак, позивачем не надано суду розрахунку понесених витрат на правову допомогу у відповідності до вищенаведеного для можливості встановлення його граничного розміру, а тому витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 КАС України).

Оскільки судом апеляційної інстанції позов задоволено частково то понесені позивачем судові витрати в сумі 578,76 грн. ((551,20 + 606,32):2) підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постановую

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо розгляду клопотання ОСОБА_2 від 12 жовтня2015 року про отримання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Гранівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області.

Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_2 від 12 жовтня 2015 року про отримання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Гранівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 578,76 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держземагентства у Вінницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.