Справа № 298/650/16-а
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року Справа № 876/6083/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Коваля Р.Й.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2016 року у адміністративній справі №298/650/16-а за позовом ОСОБА_1 до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2016 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в якому просив визнати протиправною відмову Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в призначенні надбавки за проживання в гірському населеному пункті до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та скасувати рішення комісії при Перечинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області по Великоберезнянському районі від 30.05.2016 №4 «Про результати розгляду заяви ОСОБА_1». Зобов'язати Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці надбавку за проживання в гірському населеному пункті до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 20% згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 №56/95-ВР з дня, наступного після відрахування зі штату апеляційного суду Закарпатської області, тобто з 20.11.2015.

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2016 року позов ОСОБА_1 до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною відмову Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в призначенні надбавки за проживання в гірському населеному пункті до щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1.

Скасовано рішення комісії при Перечинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області по Великоберезнянському районі від 30.05.2016 року №4 «Про результати розгляду заяви ОСОБА_1».

Зобов'язано Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 надбавку за проживання в гірському населеному пункті до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 20 відсотків згідно з вимогами частини другої статті 6 Закону України « Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 року № 56/95-ВР з дня, наступного після відрахування зі штату апеляційного суду Закарпатської області, тобто з 20.11.2015 року.

Постанова суду в частині призначення, нарахування та виплати судді у відставці ОСОБА_1 надбавку за проживання в гірському населеному пункті до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 20 відсотків згідно з вимогами частини другої статті 6 Закону України « Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 року № 56/95-ВР у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області за рахунок його бюджетних асигнувань як суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник ОСОБА_1 в судове засідання на виклик суду не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що є суддею у відставці, що підтверджується постановою Верховної ради України від 12.11.2015 року та наказом апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2015 року про звільнення та відрахування зі штату суду судді ОСОБА_1.. позивач отримує довічне грошове утримання з 20.11.2015 року, проживає в с. Кострино Великоберезнянського району Закарпатської області, що має статус гірського населеного пункту. З копії посвідчення НОМЕР_1, виданого Костринською сільською радою 27.01.2011 року видно, що громадянин ОСОБА_1 проживає на території гірського населеного пункту. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 647, село Кострина Великоберезнянського району Закарпатської області входить до переліку населених пунктів, яким надається статус гірських. Також копію паспорта позивача місце проживання( реєстрації) зазначено с. Кострино, 89 Великоберезнянського району Закарпатської області.

24.05.2016 року позивач звернувся до Перечинського об'єднаного управління ПФУ Закарпатської області по Великоберезнянському районі про призначення надбавки за проживання в гірському населеному пункті до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення надбавки за проживання в гірському населеному пункті до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30.05.2016 року №4 відмовлено в призначенні надбавки за проживання в гірському населеному пункті до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідач посилається на норму частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95-ВР та вважає, що дана норма закону не містить вичерпного переліку видів державної матеріальної допомоги, які підлягають збільшенню на 20 відсотків. Крім того, в рішенні відповідач зазначає, що статтею 141 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» передбачено виплату пенсії судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками-пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Підвищення за проживання в гірських населених пунктах до щомісячного довічного грошового утримання суддям не передбачено ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Відповідно до ч. 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95 ВР розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними)положення частини третьої статті 141 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 245З-VI у редакції закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, а також пункту 5 розділу III «;Прикінцеві положення» закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України « Про судоустрій і статус суддів». Конституційний суд України визначив наступний порядок виконання рішення: застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ до внесення змін Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, тобто у редакції Закону України « Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: « Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання»; підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України « Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: « Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку».

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 ( у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 « Прикінцеві та перехідні положення» Закону України « Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» ( справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення ( суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Згідно ч.2 ст. 70 Закону України « Про Конституційний суд України» у разі необхідності Конституційний суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, при призначенні до пенсій надбавок, допомоги, додаткової пенсії, компенсації та підвищень відповідно надаються такі документи: документи про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського (для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні»), Згідно з пунктом 2.14 вказаного Порядку, за документ, який засвідчує, що особі надано статус особи, яка проживає, працює(навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, приймається копія відповідного посвідчення встановленого зразка або інший документ, який підтверджує проживання, роботу(навчання)особи на території такого населеного пункту. Як зазначено вище, позивач ОСОБА_1 має відповідне посвідчення, яке підтверджує проживання, роботу(навчання) особи на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, тому відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2016 року у адміністративній справі №298/650/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

Р.Й. Коваль

Повний текст ухвали складений 13 жовтня 2016 року.