Справа № 804/2087/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 р. Справа № 804/2087/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Сидоренко Д.В., при секретарі Гелетій М.Т., розглянувши за участю:
представника позивача - ОСОБА_1, ордер серія ДП №000007 від 25.04.2016р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
до Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про:
- визнання протиправною відмову Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо відмови у нарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою;
- зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу судді у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку. З огляду на те, що право на відставку набуто під час дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, яка надавала право судді при виході у відставку отримати вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат, виключення положення щодо такого нарахування та виплати не може скасовувати вже існуюче на той час право на одержання вихідної допомоги, отже при вирішенні даного спору підлягає застосуванню частина 1 ст. 136 Закону №2453 від 07.07.2010 року «Про судоустрій і статус суддів». Таким чином рішення відповідача про відмову у виплаті вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є противоправним, адже порушує права та інтереси гарантовані Конституцією України.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судовою повісткою. Направляв заперечення на адміністративний позов, в яких вказав, що визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги був вихід у відставку, який мав місце 25.11.2015р., а не факт подання заяви про відставку до Вищої ради юстиції. Наказ голови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2015р. №58/к «Про звільнення ОСОБА_2.», як роботодавця по відношенню до позивача, не містить зобов'язання для відповідача здійснити виплату позивачу, який звільнений у зв'язку з поданням заяви про відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Також представник відповідача вказав, що посилання позивача на порушення її прав і свобод, які виникли у зв'язку з невиплатою їй вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, є не обґрунтованими, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності судді, а її невиплату до звуження конституційних прав судді.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_2 з 13.11.1992р. працювала на посаді судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області.
Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 12.11.2015 року позивач була звільнена з займаної посади судді на підставі її заяви про відставку, яку вона подала до Вищої ради юстиції 26.03.2015 року.
Наказом голови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області №58/к від 25.11.2015р. «Про звільнення судді ОСОБА_2 зі штату» відраховано зі штату зазначеного суду, про що здійснено запис в трудовій книжці.
08.02.2016 року позивач звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з проханням здійснити нарахування та виплатити їй передбачену ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Листом відповідача від 11.02.2016 року за № Б-с-255 ОСОБА_2 було відмовлено у такій виплаті, у зв'язку з відсутністю законних підстав для нарахування та виплати такої вихідної допомоги.
Надаючи правове обґрунтування обставинам справи, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції цього Закону від 07.07.2010р., судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. У разі якщо суддя, відставка якого була припинена у зв'язку з повторним обранням на посаду, знову подасть заяву про відставку, виплата вихідної допомоги не здійснюється.
Однак, дана норма Закону України «Про судоустрій та статус суддів» виключена п.28 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VII та не є чинною з 01.04.2014 року.
Отже, заява про відставку позивачем була подана в період дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, якою виключено норму щодо виплати судді при виході у відставку вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат.
Питання щодо звільнення позивача було розглянуто Верховною Радою України лише 12.11.2015 року, а в подальшому наказом голови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області №58/к від 25.11.2015 року «Про звільнення судді ОСОБА_2 зі штату» позивача звільнено з займаної посади та відраховано зі штату зазначеного суду, про що здійснено запис в трудовій книжці.
Згідно зі статтею 100 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», - суддя звільняється з посади шляхом прийняття рішення про його звільнення органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною 5 статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.
Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.
Крім того, частиною 4 статті 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», було встановлено, що суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.
Таким чином, відповідно до зазначених норм законодавства України, позивач набув статусу судді у відставці з 25.11.2015 року.
Відтак, визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги за Законом України «Про судоустрій та статус суддів» є вихід у відставку, а не факт набуття права на відставку, що було прямо передбачено ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції цього Закону від 07.07.2010р.
Також у рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, у даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.
Станом на дату звільнення позивача норма Закону України «Про судоустрій та статус суддів», яка передбачала виплату вихідної допомоги втратила чинність.
12 лютого 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 28 березня 2015 року. Проте, у вказаному Законі не наведено визначення щодо виплати вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.
Також, відповідно до статті 24 Закон України № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. Цією ж статтею на голову суду покладено обов'язок видавати на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ, що прямо вказує на відношення вказаного повноваження до категорії адміністративних повноважень голови суду.
Судді, функціонуючи в державній системі влади, перебувають у певних трудових відносинах із судовою установою, де вони працюють, виконуючи свої посадові обов'язки.
Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин особи як судді з державою. У таких відносинах роботодавцем є держава, а на голову суду покладається обов'язок оформити ці відносини та встановити початковий або кінцевий момент їх виникнення з призначенням, пов'язаних з цим, відповідних виплат.
Наказ голови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області №58/к від 25.11.2015 року «Про звільнення судді ОСОБА_2 зі штату» не містить зобов'язання здійснити виплату позивачу, який звільнений у зв'язку з поданням заяви про відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Згідно із ч.1 ст. 145, ч.1 ст.146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Згідно зі ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, таким чином відповідач є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.
Відповідно до ч.1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно з Положенням про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №104 від 15.07.2015р., здійснюють у межах повноважень, визначених законом та цим Положенням, соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів місцевих загальних судів.
Отже, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділене правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача у спірний період були відсутні підстави виплатити позивачу вихідну допомогу на підставі ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції цього Закону від 07.07.2010 року.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.3.2 рішення Конституційного Суду України №10- рп/2013 від 19.11.2013 року за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.
За таких умов, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 26.05.2016 року.
У повному обсязі постанову складено 31.05.2016 року.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Д.В. Сидоренко