Справа № 826/6682/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

19 жовтня 2016 року 08:18 справа №826/6682/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва"
доВідділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс ДКС"
прозобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" (далі по тексту - позивач, КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ВДВС Дніпровського РУЮ), в якому просить: 1) визнати дії відповідача неправомірними; 2) постановити рішення, яким зняти арешт з рахунку №3600 в АТ "УкрСиббанк", накладений постановою державного виконавця від 16 березня 2016 року ВП №46070352.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/6682/16, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі по тексту - третя особа, ПАТ "Київенерго"), закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 29 червня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник третьої особи проти позову заперечив; представник відповідача до суду не прибув, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

На примусовому виконанні у ВДВС Дніпровського РУЮ знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" грошових коштів.

У межах вказаного виконавчого провадження постановою старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ від 06 березня 2016 року ВП №46070352 про арешт коштів боржника накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках: код фінансової установи: 351005, назва фінансової установи: АТ "УкрСиббанк", номер рахунку: 3600, код валюти рахунку: 980, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать боржнику - КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва".

Позивач зазначає, що відповідачем протиправно накладено арешт на рахунок №3600 в АТ "УкрСиббанк", оскільки такий рахунок використовується для перерахунку заробітної плати, нарахувань на заробітну плату та податкових платежів, що є підставою для зняття арешту зі вказаного рахунку.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову зазначив про відповідність дій з накладення арешту на рахунки позивача вимогам закону.

Третя особа проти позову також заперечила з підстав недоведеності спеціального режиму спірного рахунку.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з частиною другою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Частиною першою статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно частин другої та третьої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

За приписами норм частини другої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Зазначені правові норми свідчать, що з метою забезпечення виконання рішення державний виконавець має право накласти арешт на кошти боржника, за винятком коштів, на які заборонено звертати стягнення згідно із Законом України "Про виконавче провадження", а саме на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Докази того, що спірний рахунок є рахунком із спеціальним режимом використання, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, суд встановив, що згідно з повідомленням АТ "Укрсиббанк" від 30 березня 2016 року №58-5-21/20/49, копія якого міститься у справі, рахунок №3600, відкритий у банку для КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва", використовується для перерахунку заробітної плати, нарахувань на заробітну плату та податкових платежів, та відповідно до статті 55 Бюджетного кодексу України, статті 24 Закону України "Про оплату праці", статті 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" звертати стягнення на кошти з такого рахунку заборонено.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року №95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною п'ятою статті 97 Кодексу законів про працю України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Частиною шостою статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Відповідно до статті 55 Бюджетного кодексу України захищеними видатками бюджету визнаються видатки загального фонду бюджету, обсяг яких не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень.

Захищеними видатками Державного бюджету України визначаються видатки загального фонду зокрема на оплату праці працівників бюджетних установ.

Згідно з нормами абзацу третього підпункту 1 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України видатки бюджетних установ, щодо яких прийнято рішення про накладення на них арешту, дозволяється здійснювати в частині видатків, які статтею 55 цього Кодексу визначено як захищені, у разі зазначення про це у судовому рішенні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець не мав законних підстав для накладення арешту на кошти, призначені для оплати праці працівників боржника, що є підставою для зняття арешту з рахунку №3600 в АТ "УкрСиббанк" та задоволення позовних вимог у цій частині.

Разом з тим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ВДВС Дніпровського РУЮ, виходячи з того, що позивач не вказує які саме дії відповідача є протиправними та яким законодавчим нормам вони суперечать.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не доведено правомірність та обґрунтованість накладення арешту на зарплатний рахунок з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" задовольнити частково.

2. Зняти арешт з арешту з коштів, що містяться на рахунку Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва": код фінансової установи: 351005, назва фінансової установи: АТ "Укрсиббанк", номер рахунку: 3600, код валюти рахунку: 980, накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про арешт коштів боржника від 06 березня 2016 року ВП №46070352.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста вісімдесят вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко