Справа № 2а/0270/1818/11
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2011-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2011 р. м. Вінниця Справа № 2а/0270/1818/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали справи

за позовом: Староміського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області

до: громадянина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ОСОБА_3 Араббаєвича

про: примусове видворення за межі України

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Староміський РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області із позовною заявою до громадянина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ОСОБА_3 Араббаєвича про примусове видворення його за межі України.

Громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_3 Араббаєвич ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув в Україну через КПП "Сімферополь" 13.05.2010р., перебуваючи на території України до СГІРФО Сакського МВ ГУ МВС України з питань реєстрації не звертався, натомість, здійснював торгівельну діяльність на ринках м. Саки АР Крим.

Рішенням начальника Сакського МВ ГУ МВС України в АР Крим від 21.05.2010р. громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 було видворено за межі України із забороною в'їзду на територію України протягом 2 років, а саме - до 21.05.2012р.

У встановлений термін ОСОБА_2 зазначене рішення не виконав, натомість змінив місце проживання, переїхавши до м. Вінниці, де при проведенні заходів на протидію нелегальній міграції був виявлений співробітниками СГІРФО Староміського РВ ВМУ УВМС України у Вінницькій області.

У судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду клопотання від 19.04.2011 року (вх. №10423), про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте надав клопотання від 19.04.2011 року (вх. №10422), в якому позовні вимоги стосовно примусового видворення за межі України визнає повністю та просить розглянути справу без його участі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, суд, у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України, визнав можливим проводити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_3 Араббаєвич, ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув в Україну 13 травня 2010 року через контрольно-пропускний пункт Сімферополь із гостьовою метою.

Перебуваючи на території України, відповідач змінив статус свого перебування займаючись торгівельною діяльністю на ринках м. Саки АР Крим, при цьому не звертаючись до СГІРФО Сакського МВ ГУ МВС України в АР Крим з питань реєстрації.

Під час проведення оперативно-профілактичного відпрацювання на Центральному колгоспному ринку м. Саки 20 травня 2010р. ОСОБА_2 був виявлений працівниками Сакського МВ ГУ МВС України в АР Крим. За допущене адміністративне правопорушення, передбачене ст.203 КУпАП, працівниками Сакського МВ ГУ МВС України в АР Крим складено адміністративний протокол, який направлено до Сакського міськрайонного суду АР Крим.

Постановою Сакського міськрайонного суду від 21.05.2010р. ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП звільнений, обмежившись усним попередженням.

Рішенням начальника СакськогоМВ ГУ МВС України в АР Крим від 21.05.2010р. громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 був видворений за межі України із забороною подальшого в'їзду в Україну терміном на2 роки. Вищезазначене рішення ОСОБА_2 у добровільному порядку до 28.05.2010р. виконано не було.

Рішення мотивовано, зокрема, тим, що вказана особа перебувала на нелегальному становищі в Україні; офіційно не працювала; дозвіл на працевлаштування в Україні відсутній. Власного житла, приймаючої сторони, законних джерел існування в Україні в цілому та у м. Саки, зокрема, не було виявлено. У шлюбі з громадянкою України не перебував, ніхто з його близьких родичів не є громадянином України.

ОСОБА_3 Араббаєвич не використав свого права на оскарження рішення про його примусове видворення, а також не виконав його в добровільному порядку, натомість змінив місце проживання, переїхавши до м. Вінниці.

При проведенні заходів на протидію нелегальній міграції, ОСОБА_2 був виявлений у м. Вінниці співробітниками СГІРФО Староміського РВ ВМУ УВМС України у Вінницькій області.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі - Закон №3929), стаття 1 якого зазначає, що іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до Конституції України іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах, умови яких встановлюються спеціальним законодавством про статус іноземців та осіб без громадянства, перебувають в Україні, наділені такими ж правами та обовязками, як і громадяни України. Наведене положення кореспондує положенню спеціального закону.

Зокрема, згідно із статтею 2 Закону №3929, іноземці мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачене Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Наявність прав іноземців прямо пов'язана із законністю їх перебування на території України, а в разі порушення певних встановлених державою умов їх перебування останні несуть відповідальність відповідно до зазначеного законодавства, яка поділяється на загальну та спеціальну.

Так, у випадках, коли іноземець чи особа без громадянства після закінчення строку перебування в Україні або після відмови у продовженні такого строку без поважних причин не виїхали з України, такі особи можуть бути визнані незаконними мігрантами і щодо них відповідно до статті 32 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства може бути прийнято рішення про видворення за межі України.

Статтею 32 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначено підстави видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України, а саме: якщо іноземець чи особа без громадянства вчинили злочин або адміністративне правопорушення, після відбуття призначеного їм покарання чи виконання адміністративного стягнення; якщо їх дії грубо порушують законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства; якщо їх дії суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Рішення про видворення іноземця та особи без громадянства після відбуття ним покарання чи виконання адміністративного стягнення приймається органом внутрішніх справ за місцем його перебування з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення.

За наявності інших вище перелічених підстав для видворення іноземець та особа без громадянства можуть бути видворенні за межі України за рішенням органів внутрішніх справ, органів охорони державного кордону (стосовно осіб, які затримані у межах контрольованих прикордонних районів при спробі або після незаконного перетинання державного кордону в Україну) або Служби безпеки України з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення.

Статтею 1 Закону України Про міліцію визначено, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я , права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 10 цього Закону одним з основних завдань органів внутрішніх справ є контроль додержання громадянами та службовими особами встановлених законодавством правил паспортної системи, в'їзду, виїзду, перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію іноземних громадян та осіб без громадянства.

Частиною восьмою статті 32 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства передбачено, що рішення органів внутрішніх справ, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про видворення іноземця та особи без громадянства з України може бути оскаржено до суду.

Такі спори, відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), відносяться до компетенції адміністративних судів.

Примусове видворення здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

Така постанова приймається судом за зверненням органу внутрішніх справ, органу охорони державного кордону або Служби безпеки України, якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду після прийняття рішення про видворення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виїзду (ч. 5 ст. 32 Закону №3929).

Відповідно до положень частини четвертої статті 50 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення з України.

Аналіз наведених норм, з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозвязку та наслідків застосування дає підстави дійти висновку про те, що зверненню з позовом про примусове видворення передує ухвалення органом внутрішніх справ рішення про видворення і лише після цього, якщо іноземець ухиляється від виїзду або є обґрунтовані підстави вважати, що він буде ухилятися від добровільного виїзду, рішення про затримання і примусове видворення може ухвалювати суд.

Рішення начальника Сакського МВ ГУ МВС України у АР Крим від 21 травня 2010 року про видворення у встановлений строк відповідачем не виконано, фактично по причині небажання покидати Україну. При цьому, зазначене рішення, як встановлено в ході розгляду справи, відповідачем не оскаржено.

Оцінюючи клопотання відповідача про визнання позову у повному обсязі суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 136 КАС України передбачено, що судове рішення у звязку з визнанням адміністративного позову ухвалюється за правилами, встановленими ст. 112 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 КАС України відповідач може визнати адміністративний позов повністю або частково. Згідно з частиною 4 цієї статті суд не приймає визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що клопотання базується на дійсних обставинах, що підтверджуються відповідними доказами, а визнання позову не суперечить закону, не порушує нічиї права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, зважаючи на відсутність приймаючої сторони, джерел доходу, законних підстав для перебування на території України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, більше того, визнаються відповідачем, а отже підлягають задоволенню.

У справах, у яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 112, 128, 136, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, Законом України Про міліцію, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Видворити в примусовому порядку за межі України громадянина ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 ОСОБА_3 Араббаєвича, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України.

Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович