Справа № 2-а-3862/10/0270
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 р. Справа № 2-а-3862/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

при секретарі судового засідання: Педорук Олесі Сергіївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції

про: визнання протиправним і скасування рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли позовні матеріали позовної заяви Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Гайсинської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправним і скасування рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Позов мотивовано тим, що рішення про застосування до позивача штрафних санкцій прийнято безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства України. Так, рішення № /0 від 17.11.2009 року було прийнято на підставі акта перевірки № 2115/1077/НОМЕР_1 від 11.11.2009 року. Позивач стверджує, що на належній позивачеві АЗС застосовується безготівкова форма розрахунків здійснюється за лімітно-забірними картами та при такому порядку продажу нафтопродуктів реєстратор розрахункових операцій не застосовується в силу ст. 1 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Позивач не заперечує факту проведення перевірки, але з висновками, викладеними в акті не погоджується.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених письмово та доданих до матеріалів справи, зазначивши про правомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно рішення №/0 від 17.11.2009 року за порушення п. 1,2 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За результатами проведеної працівниками Гайсинської МДПІ перевірки про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1, НОМЕР_1, за період з 01.07.2008 року по 30 червня 2009 року, ПДВ з 01.07.2008 року по 30.09.2009 року, складено акт від 11.11.2009 року № 2115/1700/НОМЕР_1. На підставі вищезазначеного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення від 17.11.2009 року №/0, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3437869,0 грн. за порушення пунктів 1, 2 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Даючи правову оцінку діям відповідача про проведенню згаданої перевірки суд в першу чергу звертає увагу на те, що статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.90 р. N 509-XII ( 509-12 ).

Згідно п. 2 ст. 11 даного Закону органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Статтею 16 даного Закону визначено, що контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону, а відповідно до частини 4 вказаної статті планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Стосовно перевірок суб'єктів господарювання щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій органами державної податкової служби, то згідно з пунктом 3.1. Наказу ДПА України від 27.05.2008, № 355 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків" працівниками органів ДПС здійснюються відповідно до щомісячних планів органу ДПС планові перевірки щодо контролю за здійсненням суб'єктами господарювання розрахункових операцій у готівковій та/або безготівковій формі, а також операцій купівлі-продажу іноземної валюти (далі - розрахункові операції) та касових операцій, а також наявністю свідоцтв про державну реєстрацію, патентів і ліцензій та позапланові перевірки у випадках, передбачених законодавством.

Тобто, у межах повноважень, визначених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" органи Державної податкової служби проводять планові перевірки згідно з затвердженими керівником податкових органів планами-графіками і за наявності направлень на перевірку.

Статті 15 та 16 Закону про РРО не містить механізму та умов допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення планових виїзних перевірок, посилаючись на інші норми законодавства, якими в даному випадку є положення пунктів 1 ч. 1, ч. 2 ст. 112 Закону України "Про державну податкову службу в Україні".

За приписами згаданих норм посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку: направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку; направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби.

Як свідчать матеріали справи перевірка позивача проведена на підставі затвердженого Плану-графіку проведення документальних перевірок на 4 квартал 2009 року (а.с.158) та здійснена посадовими особами Гайсинської МДПІ у відповідності до належним чином оформлених направлень № 686 від 19.10.2009 року та № 700 від 30.10.2009 року. Тобто є правомірною.

Щодо позовних вимог про скасування рішення Гайсинської МДПІ від 17.11.2009р. № /0 слід зазначити наступне.

Як вбачається з акту перевірки від 11.11.2009р., підставою для застосування штрафних санкцій до позивача було порушення:

- п.п 1,2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" що полягало в не проведені розрахункової операції при продажу паливно-мастильних матеріалів в безготівковій формі оплати через РРО на суму 687573,8 грн.

Виявлені порушення полягали в тому , що позивачем при продажу паливно - мастильних матеріалів за період з 01.07.2008р. по 30.06.2009р. згідно відомостей на суму 687573,8 грн. розрахункові операції не проведено через реєстратор розрахункових операцій та відповідні розрахункові документи не роздруковано та не видано. За вищевказані порушення до позивача були застосовані фінансові санкції згідно п. 1 ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в пятикратному розмірі суми непроведеної операції 687573,8 х 5 = 3437869,0 грн.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 цього Закону про РРО суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Умовою застосування даного положення Закону є здійснення субєктом господарювання розрахункової операції з видачею розрахункового документа.

Визначення поняття "розрахункова операція" дано в абзаці 3 статті 2 Закону № 265, якою визнається приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Згідно з пятнадцятим абзацом ст. 2 Закону про РРО розрахунковий документ документ установлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) грошових коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, та зареєстрований в установленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений від руки.

Судом при вивченні матеріалів справи встановлено, що позивач зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності в Гайсинській райдержадміністрації 30.05.200 року, номер запису про державну реєстрацію - 0000493. На податковому обліку перебуває з 30.05.2000 р. Як платник ПДВ зареєстрований 10.04.2003 року, свідоцтво № НОМЕР_2, видане Гайсинською МДПІ.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та підприємствами (організаціями) існували договірні стосунки, за якими Приватний підприємець ОСОБА_1 поставляв (передавав) протягом вказаного в договорі періоду у власність споживачам паливно-мастильні матеріали на умовах післяоплати ( а.с.30-52) ,а також за готівку.

Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджена Постановою КМ № 1442 від 20.12.1997 р із змінами і доповненнями згідно Постановами КМ N 450 від 06.05.2001, N 1178 від 17.08.2002; в редакції Постанови КМ N 162 ( 162-2009-п ) від 05.03.2009 . Ці Правила визначають порядок приймання, зберігання і роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), а також регламентують вимоги у дотриманні прав споживачів щодо належної якості цих нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торгівельного обслуговування. Правила поширюються на всіх суб'єктів господарювання на території України, які зареєстровані з установленому порядку.

Пункт 10 вищезгаданих Правил зазначає, що розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку.

Також у вищезгаданій Постанові передбачено встановлення порядку організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів. Вищезгаданий порядок визначений у Інструкціі про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та звязку України та Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики 20.05.2008р. N 281/171/578/155.

Пунктом 10.3 цієї Інструкції визначений порядок відпуску нафтопродуктів, який проводиться у таких формах:

- за готівку (п.10.3.1);

- за відомостями ( п. 10.3.2);

- за талонами ( п. 10.3.3);

- за платіжними картками (п.10.3.4).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем крім роздрібної торгівлі, здійснювалась реалізація нафтопродуктів за відомостями.

Пунктом 10.3.2 вищезгаданої Інструкції регламентується відпуск нафтопродуктів за відомостями. Так відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою N 16-НП . Відпуск дизельного палива за відомостями відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП за марками та видами.

Проте, позивачем не дотримано форми № 16-НП та № 17-НП відомостей, передбаченої вищезазначеною Інструкцією ( а.с. 53-141).

Також слід зазначити , що п. 4.2.5.2 вищезазначеної Інструкції зазначає : « Під час реалізації споживачам світлих нафтопродуктів та олив споживачам на АЗС мають застосовуватись лише паливороздавальні колонки ...та оливороздавальні колонки з допустимою основною відносною похибкою … з реєстраторами розрахункових операцій відповідно до вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( 265/95-ВР ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 р. N 1315 із змінами та доповненнями від 22 грудня 2006 р. N 1773 затверджено Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, у якому зазначений перелік моделей реєстраторів розрахункових операцій, їх модифікацій вітчизняного та іноземного виробництва , які відповідають вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, пройшли державну сертифікацію і дозволені для застосування під час здійснення розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Державний реєстр ведеться з метою застосування в Україні реєстраторів розрахункових операцій, що випускаються серійно, відповідають установленим вимогам і пройшли державну сертифікацію.

У Додатку до протокольного рішення Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом 21.01.2004 N 16 крім інших видів спеціалізованих касових апаратів , які допускаються для роботи на авто заправках, зазначено у п. 5.1.14. Спеціалізований електронний контрольно-касовий апарат для АЗС - МІНІ-500.01 АЗС та МІНІ-500.03 АЗС (ТУ У 30552649.002-2000), версія внутрішнього програмного забезпечення 01, з терміном первинної реєстрації 27 листопада 2004 р..

Відповідно до акта перевірки, СПД ОСОБА_1, при здійсненні продажу паливно-мастильних матеріалів за готівку, застосовував касовий апарат МІНІ-600.МЕ.

У своїх пояснення позивач звертав увагу суду на те , що вищезазначений касовий апарат не має технічних можливостей проводити розрахункові операції, які б дозволяли вести облік безготівкових операцій. Також він посилався на те , що наявний у нього касовий апарат зареєстрований у органах ДПС , а тому дозволений для використання на АЗС.

Дані посилання позивача оцінюються судом критично, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.9) видами господарської діяльності позивача визначено:

- сільське господарство;

- роздрібна торгівля пальним;

- оптова торгівля та посередництво у оптовій торгівлі;

тобто зазначено декілька видів діяльності , повязаних із торгівлею.

Крім того, касовий апарат, який в використовував позивач, входить до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, тому у відповідача не було законних підстав відмовляти позивачу у реєстрації такого касового апарата.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону № 265 реєстратор розрахункових операцій визначено, як пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів, в тому числі для реєстрації їх кількості, але не для нарахування податків.

Фіскальні функції - здатність реєстраторів розрахункових операцій забезпечувати одноразове занесення, довготермінове зберігання у фіскальній пам'яті, багаторазове зчитування неможливість зміни підсумкової інформації про обсяг розрахункових операцій, виконай готівкові та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів, тощо ).

Для здійснення діяльності, повязаної із продажем нафтопродуктів, використовуються спеціалізовані ЕККА, які передбачені у Державному реєстрі реєстраторів розрахункових операцій, і забезпечують відпуск пального в єдиному циклі з друкуванням фіскального чека.

Реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо).

Також реєстратори розрахункових операцій можуть не застосовуватись лише при відпуску оптових партій пального, розрахунки за які здійснено шляхом коштів з рахунку на рахунок, або шляхом взаємозаліку, або пального, яке знаходиться на відповідальному зберіганні, за умови, коли такий відпуск здійснюється з ємностей, спеціально призначених для зберігання та відпуску оптових партій пального.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами перевірки, що позивач здійснював роздрібну торгівлю ПММ за готівку та у безготівковій формі.

Таким чином у даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, так як застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій згідно оскаржуваного рішення на суму 3437869,0 грн. є правомірним.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами доведена правомірність власних рішень, у звязку з чим суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, а понесені позивачем судові витрати - розподілу в порядку, встановленому ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 30.11.10

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна