Справа № 425/1992/16-а
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2016року Провадження №2-а/425/59/16

Справа №425/1992/16-а

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ОСОБА_2, яким після зміни позовних вимог просив скасувати постанову серії ПС2 №992041 від 21 червня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

У призначений день та час судового засідання, для розгляду справи по суті прибув позивач. Відповідач подала заяву якою просила справу розглянути без її участі.

Позиція позивача, з урахуванням наданих ним пояснень, полягала у тому, що оскаржувана ним постанова, складена відповідачем не правомірно, зокрема за відсутності події адміністративного правопорушення. Оскільки, хоча 21 червня 2016 року, приблизно о 12 годині 50 хвилин, він дійсно керував транспортним засобом у виді автомобіля марки Subaru Legacy, державний номер НОМЕР_1, рухаючись у місті Рубіжне Луганської області по вулиці Володимирській у напрямку вулиці Мєндєлєєва. Але не памятає того щоби він під час руху користувався будь-якими засобами звязку без допомоги рук, у тому числі власним мобільним телефоном. А відповідач склав оскаржувану ним постанову без надання йому можливості ознайомитись з відеозаписом, який би підтверджував що він під час руху автомобілем скористався своїм мобільним телефоном без допомоги рук.

Позиція відповідача полягала у тому, що складена ним постанова є правомірною, оскільки 21 червня 2016 року позивач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, зокрема через те, що під час руху на власному транспортному засобі яким він керував, він користувався засобом звязку, який не обладнаний технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

У жовтні 1996 року ОСОБА_1 отримав посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії В (а.с.2).

У вересні 2009 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на автомобіль марки «Subaru» модель «Legacy» червоного кольору, реєстраційний номер (або номерний знак): ВВ9547ВМ (а.с.3).

Двадцять першого червня 2016 року ОСОБА_1, керуючи вказаним автомобілем марки «Subaru» моделі «Legacy», номерний знак: ВВ9547ВМ, рухався по вулиці Володимирській в сторону вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області, і на останній він зупинився на вимогу інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ОСОБА_2 (а.с.4,11,43, пояснення позивача).

Після зупинки, вказаний інспектор повідомив ОСОБА_3 про те, що причиною його зупинки є порушення ним пункту 2.9. Правил дорожнього руху, яке полягало у тому, що він користувався засобом звязку у вигляді мобільного телефону тримаючи його у руці під час руху на власному транспортному засобі по вулиці Володимирській (а.с.11,43, пояснення позивача).

ОСОБА_3 не погодився із тим, що така подія мала місце та запропонував інспектору Ломковій Ірині Сергіївні надати докази вчинення ним вказаних дій, на що остання розяснила йому, що пристрій на якому зафіксована подія не має технічної можливості відтворення записаного відеозапису, але розяснила йому певні права, у тому числі і право ознайомитись із записом вчинення правопорушення за місцем розташування Управління патрульної поліції у місті Лисичанськ (а.с.43, пояснення позивача).

Після цього ОСОБА_3 повідомив, що він не згоден з наявністю правопорушення та буде оскаржувати це у суді. А ОСОБА_2, отримавши від ОСОБА_3 посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу повідомила останнього, що у звязку із виявленим правопорушенням та за таких обставин, буде складати постанову (а.с.43, пояснення позивача).

Склавши постанову (серії ПС2 №992041) у справі про адміністративне правопорушення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 повідомила про це ОСОБА_3, вручила йому копію цієї постанови та розяснила йому його права, повязані із цим (а.с.43).

І вже 29 червня 2016 року, ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову шляхом подання адміністративного позову до Рубіжанського міського суду Луганської області (а.с.11).

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини у сфері виконання і нагляду за дотриманням правил дорожнього руху, в межах яких виник спір між позивачем, як учасником дорожнього руху, та відповідачем, як субєктом владних повноважень, що наділений компетенцією встановлювати порушення правил дорожнього руху їх учасниками та притягати до адміністративної відповідальності тих його учасників, що вчинили адміністративне правопорушення. І у цьому спорі, позивач вважає прийняте щодо нього рішення у формі постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не правомірним.

Для вирішення спору, враховуючи визначені судом правовідносини, суд застосовує такі норми матеріального та процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами другою і третьою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При цьому, у справах щодо оскарження рішень суб'єкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони з дотриманням умов, що передбачені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на встановлені судом обставини, зміст оскаржуваної позивачем постанови та наданий суду речовий доказ у вигляді лазерного диску із записом аудіовізуальної інформації події адміністративного правопорушення (а.с.43), суд вважає доведеним зі сторони відповідача факту того, що при прийнятті постанови (серія ПС2 №992041), якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено штраф у розмірі 425 гривень, умови, що передбачені частиною третьою статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України, були дотримані у повному обсязі. А саме провадження у справі про адміністративне правопорушення було здійснено на основі суворого додержання законності.

Зокрема, зазначена постанова, за наслідками провадження у справі про адміністративне правопорушення, прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, як це передбачено частиною другою статті 6, статтею 19, частиною другою статті 120 Конституції України; частиною 1 статті 2, статтею 3, Розділом ІІ, статтею 23, статтями 29-33,35,40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIIІ; пунктом 2 Розділу І, пунктами 2 і 4 Розділу ІІ, пунктом 1 Розділу ІІІ «Положення про патрульну службу МВС», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року №796; пунктом 4 Розділу І, пунктами 2,5 Розділу ІІІ, Розділом ІV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395; частиною 2 статті 7, статтями 9-13,17-24,27,33-38, частиною другою статті 126, пунктом пятим частини першої статті 213, статтями 217, 222, положеннями статей глави 18, статтями 258,268, положеннями статей глав 21-23 КУпАП; використовуючи повноваження з метою припинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1, тобто з метою для якої ці повноваження надані; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для правильного розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та прийняття постанови за наслідками її розгляду, які передбачені статтями 9-13,17-24,27,33-38, положеннями глави 18, статтями 278-280 КУпАП; неупереджено; добросовісно; розсудливо; своєчасно; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 і цілями, на досягнення яких спрямована прийнята постанова; з врахуванням права ОСОБА_3 на участь у процесі розгляду його адміністративної справи та прийняття постанови.

Оцінюючи доводи позивача щодо відсутності у його діях події адміністративного правопорушення, зокрема через те, що він не памятає щоби користувався засобом звязку у вигляді мобільного телефону тримаючи його у руці під час руху на власному транспортному засобі по вулиці Володимирській, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. І, ці дані встановлюються, серед іншого, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

При цьому суд враховує, що в силу положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати технічні засоби, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. А закріплюватись такі засоби можуть на форменому одязі.

І оскільки відповідачем надана копія показань, тобто аудіовізуальної інформації зафіксованої нагрудною відеокамерою відповідача, і ця інформація була досліджена у судовому засіданні шляхом її відтворення у тому числі за допомогою доступного всім методу «стоп-кадр» (застосування якого не потребує спеціальних знань чи навичків) суд не має сумнівів у тому, що файл № до початку 31 секунди (і особливо у проміжку запису між 20 та 22 секундою, з урахуванням методу «стоп-кадр») повністю підтверджує факт того, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом у виді автомобіля марки «Subaru» модель «Legacy», державний номер НОМЕР_1, рухаючись у місті Рубіжне Луганської області по вулиці Володимирській у напрямку вулиці Мєндєлєєва, користуючись засобом звязку тримаючи його у лівій руці (а.с.43).

Відповідно до положень частини 2 статті 122 КУпАП користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, необладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Аналогічні положення, як заборона для водіїв, містить і підпункт «д» пункту 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

А вчинення таких дій, з огляду на частину 2 статті 122 КУпАП, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що з огляду на зміст частини 2 статті 122 КУпАП (з урахуванням примітки до статті) для обєктивної сторони складу правопорушення не має значення чи розмовляв у цей момент користувач засобу звязку. Визначальним є факт користування особою, яка керувала транспортним засобом, засобом звязку, під час руху транспортного засобу, за допомогою рук або руки. А наданим суду речовим доказом, неспростовно підтверджується, що позивач вчинив такі дії.

Тож підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає що подія адміністративного правопорушення мала місце, а в діях позивача був склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, і підстав для задоволення позовних вимог не має.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 1,2,5-7,17-20,23,69-72,122-154,158-163,167,171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ОСОБА_2 про скасування постанови (серії ПС2 №992041, від 21 червня 2016 року) у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя - Д.С. Коваленко