Справа № 22-а/0690/4376/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/4376/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю., Товянської О.В.

при секретарі: Константіновій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в мЖитомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира на постанову Богунського районного суду мЖитомира від 06 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира, Кабінету Міністрів України, Державного казначейства України про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду із даним позовом. Просила поновити строк звернення до суду, зобовязати УПФ України в Богунському районі м.Житомира нарахувати та виплатити соціальну допомогу як дитині війни в сумі 4470,30 грн. за період з 2006 по 2008 роки.

Судом до участі в справі в якості співвідповідачів притягнуто Кабінет Міністрів України та Державне казначейство України.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 06.11.2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії УПФ України в Богунському районі м.Житомира та зобовязано його виплатити позивачу державну соціальну допомогу як дитині війни за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року в сумі 715,24 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову. Зазначає, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України „Про соціальний захист дітей війни, здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Також, апелянт посилається на те, що суд безпідставно застосував положення ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і відповідно до ст. 6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Дію статті 6 вказаного Закону було обмежено Законом України „Про державний бюджет на 2008 рік, а тому виплати пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги в 2008 роках проводились в меншому, ніж передбачено Законом, розмірі.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік щодо обмеження виплат, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на всій території України та мають преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки такі кошти є бюджетними, та їх не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, є необґрунтованими.

Відповідно до Положення „Про Пенсійний фонд України", затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року саме на територіальні управління Пенсійного фонду України покладені такі функції, і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм обрахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А відтак, положення ч.3 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування вище вказаних норм є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування позивачу надбавки до пенсії за віком як дитині війни в меншому, ніж передбачено законом розмірі та право позивача на надбавку до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни.

Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги помилково визначив конкретну суму коштів, яка підлягає до сплати позивачці, оскільки такі виплати не були їй нараховані, а суд не наділений компетенцією виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти.

Позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідача нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

Крім зазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобовязання Державного казначейства України виділити та перерахувати необхідні кошти управлінню Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира для виплати позивачу надбавки до пенсії як дитині війни, оскільки виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

За таких обставин постанову належить частково скасувати і прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,207, 212 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира задовольнити частково.

Скасувати постанову Богунського районного суду м.Житомира від 06 листопада 2009 року в частині стягнення коштів та зобовязання Державного казначейства України виділити та перерахувати управлінню Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира кошти для виплати позивачу надбавки до пенсії як дитині війни.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м.Житомира здійснити нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням фактично отриманих коштів за вказаний період.

В решті вимог позов залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: