Справа № 1570/4922/12
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року м. Київ К/800/51044/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Пасічник С.С., Рецебуринський Ю.Й.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання рішень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог) про визнання рішень ГУ МВС України в Одеській області від 02.11.2011р. та від 05.01.2012р. про відмову в задоволенні його заяв про визнання ветераном внутрішніх справ України протиправними та зобов'язання визнати його ветераном внутрішніх справ України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2013р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013р. скасовано рішення суду першої інстанції, позов задоволено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалене апеляційним судом рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

В ході розгляду справи судами встановлено, що згідно записів трудової книжки, послужного списку з 01.09.1979р. по 01.07.1983р. позивач навчався у Харківському юридичному інституті, а з 01.08.1983р. по 29.04.2005р. - проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 29.04.2005р. №377 о/с, з урахуванням наказу начальника УМВС України в Одеській області від 05.05.2005р. №187 о/с, позивача звільнено зі служби у відставку на підставі пункту 65 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за віком) з 29.04.2005р. (а.с. 19-20).

Згідно витягу з наказу начальника УМВС України в Одеській області від 05.05.2005р. №187 о/с, послужного списку, на день звільнення вислуга років позивача у календарному обчисленні становила 26 років 05 місяці 23 дні (а.с. 18, 20).

26.09.2011р. позивач звернувся до начальника ГУ МВС України в Одеській області із заявою про надання йому статусу ветерана внутрішніх справ України на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (а.с. 45).

Листом управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 02.11.2011р. позивача повідомлено, що згідно розрахунку вислуги років він має лише 23 роки 09 місяців 01 день служби в органах внутрішніх справ, а тому підстави для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ відсутні (а.с. 22).

12.12.2011р. позивач повторно звернувся до начальника ГУ МВС України в Одеській області із заявою про надання йому статусу ветерана внутрішніх справ України (а.с. 47).

Листом ГУ МВС України в Одеській області від 05.01.2012р. позивача повідомлено, що термін його служби в органах внутрішніх справ становить 23 роки 09 місяці 01 день, а тому підстави для визнання його ветераном органів внутрішніх справ відповіно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» відсутні (а.с. 24-25).

27.03.2012р. та 21.05.2012р. позивач звертався із заявами про надання йому статусу ветерана внутрішніх справ України на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» до Міністра внутрішніх справ України (а.с. 49, 51-52).

Листами Департаменту кадрового забезпечення Міністерства внутрішніх справ України від 04.05.2012р. та від 18.06.2012р. позивача повідомлено, що на день звільнення його календарна вислуга років для призначення пенсії становить 26 років 05 місяці 23 дні, з яких термін військової служби та служби в органах внутрішніх справ становить лише 23 роки 09 місяці 01 день, а тому підстави для встановлення йому статусу ветерана органів внутрішніх справ відсутні. Період навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1979р. по 27.06.1983р. відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 зараховується лише до календарної вислуги років для призначення пенсії, а до вислуги років, необхідної для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ, не зараховується (а.с. 27-28, 30).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звільнення позивач не мав 25 років вислуги років в календарному обчисленні або 30 років у пільговому обчисленні, а тому підстави для встановлення йому статусу ветерана внутрішніх справ України відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» відсутні.

Строк звернення до суду поновлено, оскільки такий пропущено з поважних причин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що бездоганність служби позивача підтверджено його службовою характеристикою, а наявність 26-річної вислуги років у календарному обчисленні (без застосування будь-яких пільгових коефіцієнтів) підтверджується, зокрема, витягом з наказу начальника УМВС в Одеській області від 05.05.2005р. №187 о/с, а тому відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні статусу ветерана внутрішніх справ України.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що згідно даних особової картки позивача та наказу про звільнення вислуга років позивача становить більше 25 календарних років, за правилами статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» така вислуга дає право для визнання позивача ветераном органів внутрішніх справ, а тому апеляційний суд обгрунтовано прийняв рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013р. у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

С.С. Пасічник

Ю.Й. Рецебуринський