Справа № 175/3809/16-а
Суддя: Борисов С. А.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/3809/16-а
Провадження № 2-а/175/76/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Борисова С.А.,

за участю секретаря Єльшиної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання неправморіними дій щодо відмови у призначенні пенсіх за вислугою років,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання неправморіними дій щодо відмови у призначенні пенсіх за вислугою років.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності у скороченому провадженні, позовні вимоги підтримує та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про відмову у призначенні мені пенсії за вислугою років на підставі пункту 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213- VIII; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області призначити з 13 вересня 2016 року та виплачувати мені пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати вказаної у довідці, виданої Дніпропетровською обласною прокуратурою від 09.09.2016 № 18-15вих 16, з наступним проведенням перерахунку моєї пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Представник Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі, у визначений ч.3 ст. 1832 КАС України строк подав заперечення проти позову, де просив суд у задоволенні позову відмовити у звязку з його необґрунтованістю, також у разі задоволення позову представник відповідача просив суд не покладати на Управління пенсійного фонду судові витрати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного.

13.09.2016 позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області з документами, необхідними для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону України №2663-1 1 1 від 12.07.2001).

Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі (лист №3562/02/22 від 15.09.2016), відмовлено в призначені позивачу пенсії за вислугою років відповідно до чинного Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014.

Відмову у призначення мені пенсії за вислугу років відповідач мотивував тим, що пунктом 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213- VIII, визначено, що з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії, зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Тобто, як вбачається із відповіді, з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються.

Відмова Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області є неправомірною та такою, що суттєво порушує законні права і інтереси позивача з наступних підстав.

До ст.50-1 Закону України „Про прокуратуру" було внесено зміни (в редакції від 26.07.2001), якими було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

У зв'язку з цим, свою професійну діяльність в органах прокуратури позивач почала та продовжувала на різних прокурорських посадах, оскільки, у відповідності з даними нормами закону, возивач була впевнена в тому, що матиме право на пенсію за вислугою років при наявності 20 - річного стажу роботи.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається із записів трудової книжки серії БТ-ІІ №2787678 дата заповнення 16 листопада 1998 року, позивач працює в органах прокуратури з 26.08.1998 року по теперішній час, а також у відповідності до записів в трудовій книжці станом на 13.09.2016 загальний стаж роботи складає 22 роки 10 місяців 16 днів, з яких робота в органах прокуратури - 18 років 16 днів, навчання у вищому навчальному закладі - 4 роки 10 місяців. Таким чином стаж роботи за вислугою років складає 20 років 5 місяців 16 днів.

До 20 - річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 Закону України «Про прокуратуру», у тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Тобто, вислуга років для призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» складає 20 років 5 місяців 16 днів.

Окрім того, розмір пенсії буде становити 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати.

У подальшому, з 01 жовтня 2011 року до ч.І ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» було внесено зміни та прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» №4697-VII від 14.10.2014 року та Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76- VIII , що набув чинності з 01.01.2015, за нормами якої прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01.10.2015 по 30.09.2016 - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Очевидним є те, що внесеними змінами у статті 86 нового Закону України «Про прокуратуру» та Законом №76-VIII від 28.12.2014 встановлено новий порядок призначення та визначення розміру пенсії за вислугу років прокурорам та слідчим, яким значно погіршено умови пенсійного забезпечення та суттєво порушено законодавчо визначені до цього гарантії пенсійного забезпечення для прокурорсько-слідчих працівників, а саме збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та зменшено розмір відсотків призначеної пенсії від суми їхньої заробітної плати.

Крім того, Управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області стверджується, що на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону_України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIIІ з 01.06.2015 взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та інших Законів України.

Щодо дії закону у часі необхідно зазначити, що у Висновках Верховного Суду України про правильне застосування положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХН вказано, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У абз. 14 пункту 5 рішення Конституційного суду України від 1 1.10.2005 у справі №1-21/2005 вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами і які відповідно до статті 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справ і щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Крім цього, у цьому ж рішенні від 20.03.2002 у абз.4 п.6 вказано: Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року Ш-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004). Зупинення дії цієї норми можливе лише за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України).

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. ( абз.5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 1 1.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи із викладеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007).

Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що с складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року. Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення. її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Більше того, в п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: - В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Рішенням Конституційного суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визнано неконституційними положення Закону в частині зменшення розміру довічного грошового утримання судді та пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УШ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону «Про судоустрій і статус суддів». Цим же розділом вказаного Закону скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Закону «Про прокуратуру», що також не відповідає Конституції України. Оскільки, всі громадяни України рівні перед законом, то застосування закону до одних громадян і не застосування до інших не повинно мати місце.

Пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 1 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно -правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність поширюється на фізичних осіб (п.З мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Враховуючи вищевикладене, внесенням змін до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. Законом України від 08.07.201 1 р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII та припинення призначення пенсій за вислугу років Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-У111, у порушення ст. 22 Конституції України, суттєво звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги; зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати, порядку її розрахунку та скасовано право прокурора на пенсійне забезпечення за вислугу років.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013, ухваленого у справі №1-2/201 Зр. зокрема також вказано, що Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та :;цевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лийте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцісю та законами України.

Таким чином, станом на день звернення до Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області за призначення пенсії, вислуга років позивача складає 20 років 5 місяці 16 днів, що дає право на призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50 - 1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ ( в редакції Закону України №2663-11 1 від 12.07.2001).

Таким чином, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України з Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 17, 19, 71, 86, 94, 150, 151, 152, 153. 154, 155, 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 1832, 2442 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання неправморіними дій щодо відмови у призначенні пенсіх за вислугою років задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про відмову у призначенні мені пенсії за вислугою років на підставі пункту 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213- VIII.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області призначити з 13 вересня 2016 року та виплачувати мені пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати вказаної у довідці, виданої Дніпропетровською обласною прокуратурою від 09.09.2016 № 18-15вих 16, з наступним проведенням перерахунку моєї пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.А.Борисов