Справа № 308/5953/16-а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року № 876/7450/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянина Азербайджану ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року в адміністративній справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Азербайджану ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання,

встановив:

В червні 2016 року позивач Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина Азербайджану ОСОБА_2, в якому просив: 1) на підставі ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусово видворити громадянина Азербайджану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України; 2) затримати громадянина Азербайджану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2016 року адміністративний позов задоволено частково. Постановлено примусово видворити громадянина Азербайджану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України. Дозволено затримати громадянина Азербайджану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення.

З цією постановою суду першої інстанції від 13.06.2016 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду є протиправною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення. Однак, в матеріалах справи відсутнє та позивачем не надано копії рішення про примусове повернення відповідача з України. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, що посвідчують особу затриманого чи країну його походження. Таким чином, позивачем не виконано покладеного на нього обов'язку щодо підтвердження особи затриманого та встановлення країни його походження.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 13.06.2016 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.06.2016 року на підставі статті 3 Угоди між Україно та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб ОСОБА_2 переданий на територію України у встановленому угодою порядку за незаконний перетин державного кордону в складі групи осіб з України в Словацьку республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Княгиня», про що складено акт про приймання-передавання особи (а.с. 5).

08.06.2016 р. о 16 год. 00 хв. ОСОБА_2, у зв'язку з вчиненням правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, затриманий на термін до трьох діб з метою вcтановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Зазначені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 08.06.2016 року (а.с. 3).

Відповідно до довідки Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 43/400 від 09.06.2016 р., на період процедури примусового видворення відповідно до наданих відповідачем установчих даних, такого вважати громадянином Азербайджану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з п.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Частиною 4 ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.8 ст.30 цього Закону, положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Суд апеляційної інстанції враховує, що на даний час відповідач є особою, яка звернулась за захистом в Україні про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується довідкою № 001383.

Тому, згідно вимог вказаної вище ч.8 ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідач не може бути примусово видворений за межі території України до завершення процедури визначення його статусу.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відносно відповідача не було прийнято рішення про примусове повернення із наданням строку для його добровільного виконання, відповідно до вимог ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Тому, є необгрунтованими доводи позивача про те, що відповідач ухилятиметься від виконання такого рішення в установлений строк.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 30 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 р. № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», звернено увагу на те, що при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції від 13.06.2016 р. та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина Азербайджану ОСОБА_2 - задоволити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року в адміністративній справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Азербайджану ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання - скасувати і прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено 13.10.2016 року.