Справа № 2-а-5393/10/0270
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2011-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2011 р. Справа № 2-а-5393/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Мультян Марини Бондівни,

При секретарі судового засідання: Колодійчук Олександр Вікторович

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 - представник за довіреністю

відповідача : ОСОБА_2 - представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до: Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції

про: визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №/0, №/0, № від 24.12.2010 року.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.12.10 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що підприємець був платником єдиного податку і, здійснюючи господарську діяльність згідно з договорами доручення, отримував виручку, що складається з сум плати за виконання договору доручення, розмір якої не перевищував 500 тис. грн. Так, зазначає позивач, у разі надходження на розрахунковий рахунок (або отримання під звіт готівки) платника єдиного податку коштів згідно договору доручення, до обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) включається лише сума коштів, яку суб'єкт одержав як винагороду (плату) за виконані ним зобов'язання. При цьому, готівкові кошти, отримані за перевіряємий період ФОП ОСОБА_3 під звіт з каси довірителя ТОВ "Теплицький молокозавод" на виконання зобов'язань по закупівлі молока у фізичних осіб за договорами доручення не є його доходом і відповідно не повинні включатися до складу виручки від реалізації та оподатковуватись, оскільки фактично є витратами довірителя, понесеними у зв'язку з придбанням сировини (молока) у населення. До складу виручки слід враховувати лише винагороду за надані послуги.

З огляду на вказане позивач вважає, що ним не порушено вимоги Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємства" (далі Указ №727/98) та п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість", у звязку з чим просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Іллінецької МДПІ №/0, №/0, № від 24.12.2010 року.

Представник Іллінецької МДПІ в судовому засіданні проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті в межах наданих повноважень та відповідно до порушень, виявлених в ході проведення перевірки, з огляду на що просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с.106-111).

Заслухавши представників сторін, пояснення свідка, дослідивши надані докази та матеріали справи, в судовому засіданні встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрований Іллінецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 26.08.2005 року (а.с. 155), знаходиться на податковому обліку в Іллінецькій МДПІ, та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Згідно з реєстраційними даними, видами діяльності ФОП ОСОБА_3 визначено посередництво в торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; діяльність автомобільного вантажного транспорту; транспортне оброблення вантажів.

В період з 04.10.2010 року по 15.10.2010 року відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на 4 квартал 2010 року (а.с. 158), на підставі направлення №296 від 04.10.2010 року (а.с. 141) головним державним податковим ревізором-інспектором відділу оподаткування фізичних осіб Іллінецької МДПІ ОСОБА_4 проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання платником податків ФОП ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року.

Відповідно до наказу начальника Іллінецької МДПІ №224 від 18.10.2010 року перевірка продовжувалась на 10 робочих днів з 18.10.2010 року по 29.10.2010 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №487/17/НОМЕР_1 від 14.12.2010 року (а.с. 7-23), в якому зазначено про порушення позивачем:

1) вимог ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", ст. ст. 1, 2, 4, 5 Указу Президента "Про внесення змін до Указу Президента від 28.06.1999 №746/99 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, що виявилося у заниженні оподатковуваного доходу;

2) вимог пп. 2.3.1. п. 2.3 ст. 2, пп. 7.3.1. п. 7.3 ст. 7, п.п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість", що виявилося у заниженні податку на додану вартість на суму 354665 грн. за період з 01.10.2007 року по 30.06.2010 року;

3) п. 7.2 ст. 7 Інструкції "Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища", що виявилося у тому, що ФОП ОСОБА_3 проводив свою діяльність з використанням вантажного автомобіля, однак не подавав розрахунки збору, внаслідок чого на позивача накладено штрафні санкції в розмірі 2040 грн.

24.12.2010 року на підставі вказаного акту відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:

- №/0 відповідно до якого позивачу визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 205720,25 грн. (а.с.25):

- №/0 відповідно до якого позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 531997,50 грн., в тому числі 354665 грн. основного платежу та 177332,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.24).

- №/0 відповідно до якого позивачу визначено податкове зобов'язання зі сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища в розмірі 2040 грн. штрафу (а.с.26).

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач скористався своїм правом оскаржити їх в судовому порядку, звернувшись із даним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду.

Проаналізувавши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків).

В акті перевірки від 14.12.2010 року зазначено, що відповідачем здійснено планову виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності позивача - ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання останнім вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року.

Відповідно до ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка.

Планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік.

Забороняється проведення планових виїзних перевірок за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Право на проведення планової виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

На підставі досліджених судом документів (повідомлення №29/3-17 від 21.09.2010 року - а.с.136, направлення на проведення перевірки №296 від 04.09.2010 року, повідомлення про зупинення перевірки №7530/3-17 від 27.10.2010 року - а.с.147, витягу з наказу №286 від 07.12.2010 року про поновлення перевірки - а.с. 148, повідомлення №8633/3-17 від 07.12.2010 року - а.с.149, направлення на проведення перевірки №316 від 18.10.2010 року), судом не виявлено обставин, які б вказували на відсутність правових підстав для проведення вказаної вище перевірки чи наявність з цього приводу спору між сторонами, про що також свідчать висловлені в судовому засіданні пояснення представників відповідача та позивача.

Разом з тим, спірні правовідносини, що є предметом розгляду в межах даного провадження, стосуються питань визначення відповідності обставин, викладених в акті перевірки фактичним обставинам, які мали місце, а також правильності зазначених в акті висновків. Зокрема, причиною виникнення спірних правовідносин є різна позиція сторін щодо підстав та порядку застосування спрощеної системи оподаткування при здійсненні підприємницької діяльності позивачем, а відтак, і розбіжностей в методах розрахунків податкових зобовязань та результатах таких розрахунків.

Так, висновок податкового органу про порушення позивачем вимог ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", ст. ст. 1, 2, 4, 5 Указу Президента "Про внесення змін до Указу Президента від 28.06.1999 №746/99 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", що виявилося у заниженні оподатковуваного доходу, ґрунтується на тому, що обсяг виручки ФОП ОСОБА_3 перевищив 500000 грн., що позбавляє його права перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв'язку з чим, починаючи з 4 кварталу 2007 року, платник зобов'язаний був здійснювати підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, однак не зробив цього, внаслідок чого ФОП ОСОБА_3 занижено оподатковуваний дохід на такі суми: в 3 кв. 2007 року - на 83089,05 грн., в 4 кв. 2007 року - на 413970,45 грн., в 2008 рік - 766502,52 грн., за 2009 рік - 107906,25 грн. (а.с. 17).

На вказані обставини відповідач посилався також в обґрунтування заниження ФОП ОСОБА_3 податку на додану вартість (платником якого він мав зареєструватись у зв'язку з перевищенням обмеження щодо обсягу виручки від реалізації продукції) та як на підставу донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 531997,50 грн., в тому числі 354665 грн. основного платежу та 177332,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій

Проте, з такими висновками Іллінецької МДПІ погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_3 здійснював закупівлю у населення коровячого молока згідно з договорами доручення, укладеними з ТОВ "Теплицький молокозавод" (а.с.29-30).

За умовами цих договорів ФОП ОСОБА_3 (Повірений) зобовязався від імені та за рахунок ТОВ "Теплицький молокозавод" (Довірителя) здійснювати закупку, доставку та проведення розрахунків за молоко від населення (п. 1.1 договору).

За надані послуги по заготівлі, доставці та розрахунках за молоко Довіритель відшкодовує Повіреному витрати в розмірі, визначеному у договорах.

На виконання взятих на себе договірних зобовязань ФОП ОСОБА_3 за рахунок коштів ТОВ "Теплицький молокозавод" проводив розрахунки за заготовлене молоко із здавачами та отримував за це від Довірителя винагороду.

Судом зясовано та сторонами не заперечується той факт, що загалом в період, що перевірявся, ФОП ОСОБА_3 отримав від ТОВ "Теплицький молокозавод" грошові кошти в загальній сумі 2275687,14 грн., яка включає в себе як кошти на розрахунки із здавачами молока, так і кошти, призначені як винагорода ФОП ОСОБА_3 за виконання договорів доручення.

Так, за 3 квартал 2007 року підприємцем від ТОВ "Теплицький молокозавод" отримано кошти в сумі 610785,40 грн., за 4 квартал 2007 року - 551960,60 грн., за 2008 рік - 1022003,36 грн., за 1 кв. 2009 року - 90937,78 грн.

Відповідно до ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Згідно з ч. 3 ст. 1 зазначеного Указу, під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Однак, кошти, які передавались позивачу для закупівлі молока у населення, що здійснювалась на виконання договорів доручення, не є виручкою позивача у розумінні ч. 3 ст. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Так, у відповідності до ст.1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що оскільки в силу правової природи договору доручення кошти, за рахунок яких вчинявся правочин (у даному випадку щодо закупівлі молока) є власністю довірителя (ТОВ "Теплицький молокозавод"), а не повіреного (ФОП ОСОБА_3Г.), саме у довірителя виникає обов'язок щодо відповідного обліку вказаних коштів та врахування їх при визначенні валового доходу і валових витрат, а також відображенні вказаних коштів у податковому обліку.

Натомість, до виручки позивача (повіреного), яка, виходячи із змісту ст. 3 цього Указу є об'єктом оподаткування, можуть бути віднесені лише суми, фактично отримані ним на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу послуг, тобто плата за виконання обов'язку за договором доручення, яка сплачена ТОВ "Теплицький молокозавод" ФОП ОСОБА_3 за виконані послуги.

Враховуючи викладене та зважаючи, що сума винагороди (плати) ФОП ОСОБА_3 за виконання ним договорів доручення у період, що перевірявся склала: за 3,4 квартал 2007 року - 54837,70 грн., за 2008 рік - 150061,72 грн., за 1 квартал 2009 року - 14729 грн., позивач, отримуючи від ТОВ "Теплицький молокозавод" кошти під звіт для виконання договорів доручення, не перевищив дозволений Указом №727/98 розмір виручки (500000 грн.), а відтак, не повинен був переходити на цій підставі на загальну систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва.

З огляду на вказане, правові підстави для донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 205720,25 грн. відсутні, у звязку з чим податкове повідомлення-рішення Іллінецької МДПІ №/0 від 24.12.2010 року є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

З аналогічних підстав слід визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №/0 від 24.12.2010 року відповідно до якого позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 531997,50 грн., в тому числі 354665 грн. основного платежу та 177332,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Крім того, як зазначено в акті перевірки від 14.12.2010 року ФОП ОСОБА_3 порушено вимоги пп. 2.3.1. п. 2.3 ст. 2 Закону України "Про податок на додану вартість", що, на думку відповідача, є підставою для донарахування позивачу податку на додану вартість на суму 354665 грн. та штрафних санкцій в розмірі 177332,50 грн.

Однак, такі висновки податкового органу та відповідні посилання на вказані положення Закону України "Про податок на додану вартість" суд вважає хибними з огляду на наступне.

Згідно з пп.2.3.1 п.2.3 ст. 2 Закону України "Про податок на додану вартість", особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість) незалежно від того, який режим оподаткування використовує така особа згідно із законодавством.

Законом України "Про внесення змін до деяких Законів України" від 03.06.2005 року №2642-IV внесено зміни до Закону України "Про податок на додану вартість", зокрема з підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону вилучено слова "незалежно від того, який режим оподаткування використовує така особа згідно із законодавством".

Таким чином, суб'єкти спрощеної системи оподаткування, обліку і звітності (юридичні особи, що сплачують єдиний податок за ставкою 10 %, та фізичні особи) з дати набуття чинності вказаним Законом незалежно від загальної суми від здійснення ними операцій з поставки товарів та послуг отримали право не реєструватися в якості платників ПДВ на підставі підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону.

З огляду на викладене, вказана норма не може бути застосована до позивача і тим більше бути підставою для донарахування йому суми податку на додану вартість.

Також, оцінюючи викладені в акті обставини, що слугували підставою для винесення оскаржуваних рішень, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №327 від 10.08.2005 р. (далі - Порядок), за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка. Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання (п. 1.3 Порядку №327).

Акт невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства (п. 1.5 Порядку №327).

За результатами невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства (п. 1.6 Порядку №327).

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (п. 1.7 Порядку №327).

Не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання.

Відповідно ж до п. 2.3.2. вказаного Порядку, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно:

- висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю;

- у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень;

- зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів;

- у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

Всупереч вказаному, при проведенні перевірки позивача не всі первинні документи бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_3 досліджувались ревізором.

Так, зокрема, під час перевірки ФОП ОСОБА_3 Іллінецькою МДПІ не враховано звіти про використання коштів, наданих під звіт, розрахункові відомості на видачу грошей за закуплене молоко від населення (а.с.51-87), хоча їх дослідження може впливати на визначення розміру валових витрат платника податку, а отже і на визначення розміру оподатковуваного доходу, та відповідно - суми податку, що підлягає сплаті.

З висловлених в судовому засіданні пояснень свідка - головного державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Іллінецької МДПІ ОСОБА_4 вбачається, що під час проведення перевірки зазначені документи не були взяті до уваги ревізором через те, що надані позивачем в останній день перевірки.

Проте, такі дії відповідача суд вважає неприпустимими, оскільки вказані вище документи були надані в межах терміну, протягом якого проводилась перевірка, а їх подання в останній день перевірки не звільняє ревізора від обов'язку дослідити ці документи.

Крім того, в акті перевірки взагалі не було відтворено обставин щодо надання чи ненадання позивачем на перевірку зазначених документів бухгалтерського обліку, так само як і обставини щодо причин їх неприйняття ревізором.

З огляду на викладене, висновки відповідача про відсутність у позивача документального підтвердження валових витрат, суд вважає однобічними, передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, у зв'язку з чим акт перевірки від 14.12.2010 року не може бути підставою для донарахування позивачу суми податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість, а відтак, і для винесення відповідних податкових повідомлень -рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані сторонами докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені вище критерії при винесенні податкових повідомлень-рішень №/0, №/0 відповідачем не дотримані.

Відносно правомірності застосування до позивача штрафних санкції в розмірі 2040 грн. за порушення вимог п. 7.2 ст. 7 Інструкції "Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища", слід зазначити наступне.

Як встановлено судом, свою діяльність по заготівлі молока ФОП ОСОБА_3 проводив з використанням вантажного автомобіля ГАЗ -53, що зобов'язує позивача сплачувати збір за забруднення навколишнього природного середовища та подавати до державної податкової інспекції відповідні розрахунки збору.

Факт використання ФОП ОСОБА_3 при заготівлі молока належного йому вантажного автомобіля ГАЗ -53 самим позивачем не заперечувався.

У період, що перевірявся, питання порядку обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища врегульовувалось Інструкцією "Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища", що діяла в двох редакціях.

Так, відповідно до п. 7.2. Інструкції "Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища" (в редакції станом на 19.05.2007), базовий податковий (звітний) період збору за забруднення навколишнього природного середовища дорівнює календарному кварталу. Податкові розрахунки збору подаються платниками органам державної податкової служби протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, за місцем податкової реєстрації платника (місцем перебування на податковому обліку в органах державної податкової служби).

Водночас, в редакції відповідного пункту Інструкції, що існувала станом на 31.07.2009 року, базовий податковий (звітний) період збору дорівнює календарному кварталу. Платники збору складають податкові розрахунки за формою, затвердженою центральним органом державної податкової служби, наростаючим підсумком за квартал, півріччя, дев'ять місяців та рік і подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до органів державної податкової служби.

Всупереч вказаному позивач не подав до Іллінецької МДПІ розрахунки збору за забруднення навколишнього природного середовища за 3,4 кв. 2007 року, за 1 - 4 кв. 2008 року, за 1-2 кв. 2009 року, за 9 місяців 2009 року, за 2009 рік, за 1-й кв. 2010 року, за 1 півріччя 2010 року.

Суд звертає увагу відповідача на те, що акт перевірки містить неправильні дані стосовно періодів, за які позивач мав подавати розрахунки, оскільки складення податкових розрахунків наростаючим підсумком встановлено з 31.07.2009 року, тоді як до внесення даних змін в Інструкцію, розрахунки подавались за календарний квартал.

Водночас, необхідно зазначити, що це не вплинуло на правильність визначення відповідачем розміру штрафних санкцій, що підлягають застосуванню до позивача.

Так, пунктом 17.1. Закону України "Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", визначено, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, крім штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством.

Згідно з пп. 17.1.1 цієї статті, платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Враховуючи, що розрахунки збору за забруднення навколишнього природного середовища не подано позивачем за 12 звітних періодів, накладення на позивача штрафу в розмірі 2040 грн. (170х12=2040) є правомірним, з огляду на що в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення №/0 від 24.12.2010 року слід відмовити.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України, підлягають покладенню на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення- рішення №/0 від 24.12.2010 року, №/0 від 24.12.2010 року.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України 1,70 грн. (одну гривню 70 копійок) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (вул. Карбишева, 25, м. Іллінці, Вінницька область, 22700, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено 01.02.11

Суддя Мультян Марина Бондівна