Справа № 2-а-5236/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 р. Справа № 2-а-5236/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чернюк Алли Юріївни,

при секретарі судового засідання: Олійник Вікторії Валентинівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2 - представник на підставі довіреності;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Контрольно - ревізійного управління у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій та стягнення грошової допомоги

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали за позовом ОСОБА_1 до Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області про визнання протиправною відмову щодо виплати при звільнені грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів та стягнення грошової допомоги.

Адміністративний позов мотивований тим, що ОСОБА_1, перебуваючи на державній службі стаж якої становить 29 років, 29 днів, 01.12.2010 року звільнена з посади заступника начальника відділу державного фінансового аудиту виконання бюджетних програм, місцевих бюджетів та діяльності бюджетних установ Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України, тобто за станом здоровя та виходом на пенсію. На думку позивачки, при звільненні вона повинна була отримати грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів. Однак листом від 09.12.2010 року №02-09-22-16/9284 відповідач відмовив у виплаті такої допомоги. Не погоджуючись з даною відмовою позивачка звернулась з даним позовом до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила в їх задоволені відмовити, посилаючись на правомірність відмови у виплаті позивачці грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів, оскільки остання звільнилась на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, що є підставою для виплати вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку та не передбачає виплату 10 посадових окладів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 25 серпня 1981 року по 01 грудня 2010 року з перервою з 18 січня 2002 року по 20 березня 2002 року ОСОБА_1 перебувала на державній службі, стаж роботи якої склав 29 років, 29 днів, з останнім місцем роботи у Контрольно-ревізійному управлінні у Вінницькій області.

01 грудня 2010 року наказом начальника Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області № 492-о від 24 листопада 2010 року ОСОБА_1 звільнена з посади заступника начальника відділу державного фінансового аудиту виконання бюджетних програм, місцевих бюджетів та діяльності бюджетних установ Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України, тобто за станом здоровя, з одночасним достроковим виходом на пенсію відповідно до ст.21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні".

09 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, в звязку з виходом на пенсію з державної служби. На вказаний лист отримала відповідь за вих. №02-09-22-16/9284, датовану 09.12.2010 року про відмову у виплаті зазначеної суми коштів.

Аргументуючи свою позицію стосовно відмови у виплаті грошової допомоги, відповідач посилається на лист - роз`яснення Головного управління державної служби України від 03.08.2010 року №6441/12-10, у якому зазначено те, що статтею 37 Закону України "Про державну службу" не встановлено право на отримання 10 посадових окладів державним службовцем, трудові відносини з яким припинені відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП України і у якого лише у наступному за цих підстав, а не інших, виникає право на звернення до відповідного пенсійного органу щодо строкового призначення пенсії у порядку визначеному законодавством України, а право на виплату 10 посадових окладів виникає лише на підставі припинення службово-трудових відносин у звязку з виходом на пенсію.

Визначаючись щодо правомірності відмови відповідача за наведених вище підстав суд виходить з наступного.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України "Про державну службу". Цей же Закон визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Норми статті 37 вказаного Закону регулюють питання щодо пенсійного забезпечення і грошової допомоги державним службовцям.

Відповідно до вимог зазначеної статті право на одержання пенсії державних службовців мають особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців.

Окрім того, цією ж статтею встановлено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

На ряду з цим, відповідно до положень статті 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.

Отже законодавцем встановлено додаткову соціальну гарантію з боку держави для певної категорії громадян, а саме: право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку за певних умов.

З наведеного слідує, що норми статті 37 Закону України "Про державну службу" виплату грошової допомоги повязують з двома умовами: виходом на пенсію і стажем державної служби не менш як 10 років.

Також, суд звертає увагу на те, що норми статті 37 вказаного Закону не передбачають виключень або обмежень щодо виплати грошової допомоги у разі звільнення особи за статтею 40 КЗпП України або будь-якою іншою.

Беззаперечним у справі є факт того, що стаж державної служби ОСОБА_1 становить більше ніж 10 років, а саме 29 років та 29 днів. Підтвердженням встановленої судом обставини, є зміст довідки відповідача №02-09-22-16/9076 від 30.11.2011 року, при цьому, ОСОБА_1, одночасно із звільненням із займаної посади у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я, достроково вийшла на пенсію, про що також вказано у наказі про звільнення №492-о від 24.11.2010 року.

Тобто, в даному випадку, наявні обидві, встановлені на законодавчому рівні умови, які дають право на отримання (виплату) грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Втім, відповідач ігноруючи вимоги Закону порушив гарантовані ст.46 Конституції України права на соціальний захист позивача, керуючись листом ГУ ДСУ №6441/12-10, який носить виключно рекомендаційно-інформаційний характер і не має юридичної сили.

На переконання суду, покликання відповідача ґрунтуються на помилковому розумінні змісту законодавства, оскільки даний лист не може бути підставою для відмови у виплаті коштів грошової допомоги при виході на пенсію, виходячи з наступного.

Нормативно-правовим актом є - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має не персоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування. Прийняття нормативно-правових актів у вигляді листів і телеграм не допускається.

Наведене положення, закріплено пунктом 1.4 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 р. за № 381/10661.

Зі змісту листа № 6441/12-10, на який посилається відповідач як на підставу для відмови у виплаті грошової допомоги, вбачається, що останній є відповіддю на звернення громадянки ОСОБА_3, щодо надання розяснення стосовно звільнення державного службовця з роботи відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 Кодексу Законів про працю України та не є нормативно-правовим актом.

З цих же підстав, даний лист не можна розцінювати і як вказівку державної установи обовязкову для виконання іншим субєктом владних повноважень.

За викладених обставин, суд не вбачає законних підстав для застосування відповідачем даного листа - роз`яснення як законодавчого припису, оскільки останній не є таким навіть на локальному рівні структури органів ДКРС України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобовязані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 3 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" державна контрольно-ревізійна служба у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента та Кабінету Міністрів України.

Водночас, стаття 1 цього ж Закону визначає, що державна контрольно-ревізійна служба складається з Головного контрольно-ревізійного управління України, контрольно-ревізійних управлінь в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійних підрозділів (відділів, груп) в районах, містах і районах у містах.

Таким чином, із врахування викладених обставин та в розрізі наведеної нормативної бази, відповідач мав керуватись виключно Конституцією України, Законами України, актами Президента та Кабінету Міністрів України, зокрема, статтею 37 Закону України "Про державну службу", що дає підстави зробити висновок про протиправність та необґрунтованість його дій щодо відмови у виплаті грошової допомоги при виході на пенсію ОСОБА_1.

Такий висновок також дає суду підґрунтя, достатнє для задоволення позовної вимоги щодо стягнення відповідної суми коштів грошової допомоги на користь позивача.

При вирішені даного спору суд також керується положеннями частини 3 статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що відмова відповідача щодо виплати грошової допомоги, прийнята не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Мотивація та докази, надані відповідачем у власних запереченнях, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи позивача, а встановлені у справі обставини не підтверджують позиції відповідача покладеної в основу оскаржуваної відмови.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 до Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області щодо виплати ОСОБА_1 при звільненні грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів.

Зобов'язати Контрольно-ревізійне управління у Вінницькій області виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 посадових окладів.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати в розмірі 3 грн. 40 коп. (підтверджені квитанцією за №19 від 21.12.2010 року) та 212 грн. 00 коп. (підтверджені квитанцією за №101825.675.1 від 28.12.2010 року), що пов'язані зі сплатою судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови буде оформлено: 01.02.11

Суддя Чернюк Алла Юріївна