Справа № 813/214/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року Справа № 876/3274/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі №813/214/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» до Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області про визнання протиправними і скасування розрахунків,-

В С Т А Н О В И В:

29.01.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» (далі - Товариство) звернулось в суд з позовом до Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області (далі - Управління), просило визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №113 від 22.07.2015р. та №174 від 25.09.2015р.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2016р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2016р. та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в порушення п.21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, рух транспортних засобів Товариства не було припинено після здійснення контролю. З поданих документів вбачається, що, незважаючи на те, що в обох випадках адреса вантажовідправника та вантажоодержувача є однаковими, зміна місця здійснення контролю на тій самій дорозі на 2 км. + 750м. призвела до зміни відстані між вантажовідправником та вантажоодержувачем на 45 кілометрів, що, на переконання апелянта, вказує на халатність відповідача при здійсненні розрахунків та вказує на їх помилковість. Згідно розрахунків Товариства до моменту здійснення перевірок автомобілі пройшли приблизно 25 км, а відтак розрахунки є помилковими.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представники відповідача щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 22.07.2015р. посадовими особами Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області, на підставі направлення на перевірку №007298 від 20.07.2015р., на 403 км автомобільної дороги «Стрий - Кіровоград - Знам'янка» та 25.09.2015р. на підставі направлення на перевірку №007414 від 21.09.2015 року на 405 км + 750 м автомобільної дороги «Стрий - Кіровоград - Знам'янка» проведено перевірку транспортних засобів MAN TGA 18.430 BC 3163 CH та DAF FT CF 85 BC 7958 CI, які належать Товариству.

В ході проведення перевірок Управлінням виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, виявлено порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт»: надання позивачем послуг з перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, про що зазначено в актах перевірок від 22.07.2015р. та від 25.09.2015р.

За результатами перевірки 22.07.2015р. відповідачем складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 22.07.2015р., акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 003113 від 22.07.2015р., на підставі яких складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 113 від 22.07.2015р. згідно ТТН від 22.07.2015р. №624 (а.с.128-132).

За результатами перевірки 25.09.2015р. складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 25.09.2015р., акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 003174 від 25.09.2015р., на підставі яких складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 174 від 25.09.2015р. згідно ТТН від 25.09.2015р. №734 (а.с.138-141).

Вважаючи вказані Розрахунки протиправними, Товариство звернулось із позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з відсутністю підтверджуючих доказів фактично пройденого автомобілями кілометражу, не можливо констатувати помилковість визначення відповідачем відстані між пунктом навантаження та розвантаження вторсировини. При цьому рейдова перевірка була здійснена представниками відповідача у відповідності до вимог чинного законодавства, порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті було дотримано, відтак, складені за результатами перевірки розрахунки є законними та скасуванню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

Згідно з п.1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2014 року №299, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті (далі - автомобільний, міський електричний, залізничний транспорт).

Відповідно до положень ч.14 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005р. №2862-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно з п.22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до п.2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, (далі - Правила №30) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 р. № 1094.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги», Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Згідно з пп.3 п.2 Порядку №879, які кореспондують великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Положеннями ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III встановлено обов'язок автомобільних перевізників, водіїв мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що перевезення вантажу позивач здійснював автомобілями MAN TGA 18.430 з напівпричіпом ПП ВODEX KIS 3W - S та DAF FT CF 85 з причіпом ПР ВODEX KIS 3W - S.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №624 від 22.07.2015р. автомобілем MAN TGA 18.430 з напівпричіпом ВС 76-19ХТ здійснювалось перевезення лому чорних металів №4Ш масою брутто 55,88 т з м.Вінниця вул.Гонти,43 в до м.Дніпропетровська, вул.Липова,1 (а.с.9).

Відповідно до товарно-транспортної накладної №734 від 25.09.2015р. автомобілем DAF FT CF 85 з напівпричіпом ВС 77-47ХТ здійснювалось перевезення масою брутто 56,20 т з м.Вінниця вул.Гонти,43 в до м.Дніпропетровська, вул.Липова,1 (а.с.15).

За результатами документального габаритно-вагового контролю вказаних транспортних засобів Управлінням встановлено перевищення транспортними засобами позивача нормативних вагових параметрів та відсутність дозволу на рух великовагових транспортів.

Згідно акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №003113 від 22.07.2015р., фактична маса автомобіля MAN TGA 18.430 з напівпричіпом ПП ВODEX KIS 3W - S становила 55,880 т при допустимій вазі 40,000 т, маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування (п.7) вказаного автомобіля - 592 км (а.с.16).

Актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №003174 від 25.09.2015р. підтверджується, що фактична маса автомобіля DAF FT CF 85 з причіпом ПР ВODEX KIS 3W - S становила 53 850 кг при допустимій масі 40 т, маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування (п.7) вказаного автомобіля м.Вінниця - м.Дніпропетровськ 547 км. (а.с.13).

Так, відповідно до пп.4 та 5-1 п.2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Відповідно до п.15 Порядку №879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Відповідно до п.12 та п.13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Пунктом 20 Порядку №879 порядку встановлено, що за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

З матеріалів справи встановлено, що зважування транспортного засобу позивача здійснювалось вагами виробництва «CHEKLODE FREEWEIGH» (Англія), які відповідно до сертифікату затвердженого типу засобів вимірювальної техніки № UA -M1/1-2195-2007 від 21.11.2007р. не обмеженні для використання при зважуванні, пройшли повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 34-00/3694 від 21.07.2015 року та долученим листком повірки ваг зав. № 008211, що підтверджує їх відповідність метрологічним та технічним вимогам.

Пунктом 19 Порядку №879 встановлено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансінспекція або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Пунктом 30 Порядку №879 встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Відповідно до п.31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

На підставі системного аналізу вказаних положень, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що для перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень перевізнику необхідно отримати дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, при відсутності такого перевізник повинен внести плату за проїзд , що здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. Водночас законодавцем визначено підстави плати за проїзд відповідно до п.31-1 Порядку №879, в разі неотримання дозволу, величина якої залежить від розрахункових величин, визначених згідно формули п.30 Порядку №879, одна з яких є В - відстань перевезення, кілометрів.

Як це встановлено з пояснень представників відповідачів в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, відстань перевезення вантажу Управлінням встановлена з товарно-транспортних накладних, в яких зазначено адресу відправника та адресу вантажоодержувача, усних пояснень водія та інтернет ресурсів.

Однак, відповідно до наявних в матеріалах справи копій товарно-транспортних накладних, такі містять відомості лише щодо пункту завантаження та пункту розвантаження, однак відомості щодо відстані перевезення відсутні. Окрім того, в актах перевірок від 22.07.2015р. та від 25.09.2016р., в тому числі розділі актів перевірок «пояснення водія», відомостей про відстань та маршрут перевезення не зазначено як уповноваженими особами Управління так і водіями.

Отже, враховуючи приписи статей 69 «Поняття доказів», 86 «Оцінка доказів», 138 «Дослідження доказів», а також принципи адміністративного судочинства, передбачених частиною 3 статті 2 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що Управлінням розрахунок плати за проїзд 22.07.2015р. та 25.09.2015р. в частині що стосується розрахункової величини - відстань перевезення не підтверджується належними та допустимими доказами. В свою чергу усні пояснення водія, як це зазначає відповідач, та інтернет ресурс, суд апеляційної інстанції оцінює критично та вважає, що такі не можуть братися судом до уваги, оскільки пояснення водія належним чином не зафіксовані в письмових документах, а відомості з інтернет ресурсу не є відомостями про відстань перевезення (маршрут), а тому інформацію щодо предмету доказування не містять.

Таким чином, твердження відповідача щодо відстані перевезення Товариством вантажу документально не підтверджено.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розрахунки плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 113 від 22.07.2015р. та № 174 від 25.09.2015р. винесено відповідачем всупереч положенням чинного законодавства, такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що суд, перевіряючи обґрунтованість проведення розрахунків плати за проїзд, не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та самостійно розраховувати таку плату, тому встановлена не відповідність даних щодо пройденої відстані, які використовувались при розрахунках, має наслідком скасування оскаржуваних розрахунків в цілому.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів прийшла до переконання, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах у справі та вимогах законодавства, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі №813/214/16 скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №113 від 22.07.2015р.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №174 від 25.09.2015р.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Постанови складено 12.10.2016р.