Справа № 2а-13568/11/1370
Суддя: Кравчук Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2012-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2012 р. 16:10 № 2а-13568/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравчука В.М.,

за участі секретаря судового засідання Прокопчука О.М.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-Автоспец»до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області про визнання нечинним наказу, перевірки і скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Рубін»звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області (надалі ДПІ), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ ДПІ № 568 від 13 вересня 2011 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Рубін»(код 13836800)»; визнати незаконною позапланову перевірку ПП «Рубін», проведену ДПІ на підставі наказу № 568 від 13.09.2011 року; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ № НОМЕР_1 від 17 листопада 2011 року; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ № НОМЕР_2 від 17 листопада 2011 року.

В обгрунтування позову покликається на те, що перевірку проведено незаконно, з порушенням п.п. 78.1.7 п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України, оскільки ПП «Рубін»реорганізовувалося у формі перетворення, а тому усі докази, одержані під час такої перевірки, є такими, що одержані з порушенням закону, а тому при вирішенні справи не повинні брати судом до уваги.

Окрім того, податкові повідомлення-рішення є незаконними, оскільки на підтвердження господарських правовідносин з контрагентами податковому органу було надано відповідні первинні документи. Зазначає, що реальність господарських операцій товарів підтверджується належними первинними бухгалтерськими документами і доказами, які свідчать про фактичне їх отримання, документально підтверджується вартість понесених витрат. За наявності таких доказів, вважає, що висновки ДПІ про нікчемність угод ПП «Рубін»і ПП «Геополюс», ПП «Бізнесгруп», ТзОВ «Втордеревпром», ПП «Компанія «Галторгсервіс», ПП «Галторгцентр», ПП «Вілмат Електрик», ПП «Сервіс доріг»та «безтоварність»операцій не можуть ґрунтуватись лише на непідтверджених висновках про неможливість встановити економічну ефективність їх отримання підприємством і відсутність звязку з виробничим процесом, що не є підставою для встановлення факту порушення податкового законодавства. З цих підстав просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Ухвалою суду було замінено ПП «Рубін»правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Рубін Автоспец».

Представник відповідача проти позову заперечив. Зазначає, що господарські відносини між ПП «Рубін»і ПП «Геополюс», ПП «Бізнесгруп», ТзОВ «Втордеревпром», ПП «Компанія «Галторгсервіс», ПП «Галторгцентр», ПП «Вілмат Електрик», ПП «Сервіс доріг»є безтоварними, в дійсності не відбувались, що підтверджується відповідними актами перевірок. З цих підстав просить у позові відмовити.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ТзОВ «Рубін-Автоспец» є юридичною особою, що створено 05.01.2012р. (дата реєстрації) внаслідок перетворення ПП «Рубін». Статут товариства затверджено 26.10.2011 р. Товариство має у власності спеціальну автотехніку (екскаватор, бульдозер, вантажні автомобілі), працівників відповідної кваліфікації, та надає послуги з вантажних перевезень та будівництва меліоративних систем (а.с. 107 - 138)

Наказом від 13.09.2011 р. «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Рубін»(код 13836800)»на підставі службової записки начальника відділу податкового контролю юридичних осіб від 13.09.2011р. на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, пп. 78.1.7 п. 78.1. ст. 78, п. 82.2. ст. 82 Податкового кодексу України наказано розпочати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Рубін»терміном 5 робочих днів з 14.09.2011р. (а.с. 8).

14 вересня 2011 року директору ПП «Рубін»надано вимогу про представлення документів (т. 3, а.с. 30)

За наслідками перевірки складено акт № 1475/2300/13836800 від 31 жовтня 2011 року (а.с. 11-91), в якому встановлено порушення ч. 5 ст. 203, ч. 1,2 ст. 215, ст. 216, 228 Цивільного кодексу України, п.п. 7.4.4 п. 7.4. ст. 7, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 136934 грн.; пп. 1.22.1. п. 1.22, п. 1.25 ст. 1, пп. 4.1.1. пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5., пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 8.1.1, п. 8.1.2 п. 8.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток на суму 222669 грн.

Перевіркою встановлено, що ПП «Рубін»віднесло до складу валових витрат витрати на суму 644670 грн., сформовані за участю підприємств з ознаками фіктивності ПП «Галторгцентр», ТзОВ «Втордеревпром», ПП «Бізнесгруп», ПП «Компанія Галторгсервіс», ПП «Сервіс доріг», ПП «Геополюс». Так висновки зроблено з урахуванням актів перевірок цих контрагентів, зокрема акт ДПІ у Франківському районі м. Львова від 21.09.2010 р. № 4326/23-4/36828601 (щодо ПП «Бізнесгруп), акт ДПІ у Сихівському районі м. Львова від 24.09.2010 р. № 2268/23-2/25560778 (щодо ТзОВ «Втордеревпром»), акт ДПІ у Сихівському районі м. Львова від 22.11.2010 р. № 2818/23-209/36078690 (щодо ПП «Галторгцентр»), акт ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 14.10.2010р. № 5577/23-209/36417613 (щодо ПП «Компанія Галторгсервіс»); акт ДПІ у Франківському районі м. Львова від 06.04.2011р. № 575/23-2/34259967 (щодо ПП «Сервіс доріг»), акт ДПІ у Сихівському районі м. Львова від 28.09.2010р. №2504/23-209/35227344 (щодо ПП «ГеоПолюс). З посиланням на ці акти ДПІ встановлено нікчемність угод між цими контрагентами та його покупцями та постачальниками, в т.ч. ПП «Рубін», оскільки відсутні основні фонди та виробничі потужності, трудові ресурси, транспортні засоби, що вказує на неможливість фактичного здійснення господарської діяльності між цими підприємствами.

Щодо правовідносин з ПП «ГеоПолюс». Під час перевірки встановлено, що ПП «Рубін»реалізувало ПП «ГеоПолюс»товар у лютому 2009 року на суму 5880 грн., в т.ч. ПДВ 980 грн. Дохід в сумі 4900 грн. включено до складу валового доходу за І кв. 2009 р. Водночас, згідно акту позапланової документальної перевірки ПП «ГеоПолюс»№ 2504/23-209/35227344 від 28.09.2010р. (т. 2 а.с. 264 279) встановлено нікчемність угод між ПП «ГеоПолюс»та його покупцями та постачальниками, в т.ч. ПП «Рубін»у лютому 2009 року, оскільки відсутні основні фонди та виробничі потужності, трудові ресурси, транспортні засоби, що вказує на неможливість фактичного здійснення господарської діяльності між цими підприємствами (а.с. 15). Оцінюючи ці правовідносини, ДПІ зробила висновок, що товар не реалізовано на ПП «ГеоПолюс», а оскільки залишок товару відсутній на складі, то ПП «Рубін»занизив валовий дохід за рахунок не відображення доходу від продажу товару іншим субєктам господарської діяльності на суму 4900 грн. у І кв. 2009 року.

Окрім того, ПП «Рубін»у липні, жовтні 2008 р., січні 2009 р. отримало від ПП «ГеоПолюс»товар на суму 138397 грн., а реалізувало на користь ПП «ГеоПолюс»у серпні грудні 2008р, лютому 2009 р. - товару на суму 66697,62 грн. Зазначене підтверджується накладними, податковими накладними (а.с. 147 237). Оплата не проводилась. Сальдо становить 71699,43 грн., яке виникло у 1 кв. 2009 р. Актом перевірки ПП «ГеоПолюс»№ 2504/23-209/35227344 від 28.09.2010р. встановлено «безтоварність»операцій на суму 59064 грн. у січні 2009 р., тому фактично ПП «Рубін»придбано у ПП «ГеоПолюс»товару на суму 79333 грн. 4). На думку ДПІ, станом на 30.06.2011р. за ПП «Рубін»числиться заборгованість перед ПП «ГеоПолюс»на суму 12635 грн. (79333 66698). 19 травня 2010 р. ПП «ГеоПолюс»оголошено банкрутом, а з 03.08.2010р. діє мораторій на задоволення вимог кредиторів. Вимог щодо повернення дебіторської заборгованості до ПП «Рубін»не предявлено. ДПІ вважає, що ПП «Рубін»повинно було відобразити кредиторську заборгованість перед ПП «ГеоПолюс»у складі валового доходу у декларації за 9 місяців 2009 р. в сумі 12635 грн.

Окрім того, станом на 01.07.2008 р. перед ПП «ГеоПолюс»числиться заборгованість в сумі 129153 грн., яка не відображена по рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками». На думку ДПІ, цю суму слід було відобразити у складі валових доходів у 3 кв. 2008 р.

Оплата поставок між ПП «Рубін»і ПП «ГеоПолюс»не проводилась. Між ПП «Рубін», ПП «ГеоПолюс»та ЗАТ НВП «Укрзахіденерго»було укладено договори про відступлення права вимоги від 15.07.2008 р. і 31.12.2009 р. р., за яким ПП «ГеоПолюс»безоплатно уступив свої вимоги до ПП «Рубін», що виникли на підставі зазначених вище правовідносин, на суму 129152,56 грн. і 71699,43 грн. відповідно, на користь ЗАТ НВП «Укрзахіденерго». У п. 2.4. цих договорів передбачено строк оплати новому кредитору до 31.12.2012 р.

Окрім того, під час перевірки податку на додану вартість, ДПІ встановила, що ТзОВ «ГеоПолюс»виконав поставку запчастин у січні 2009 р. на суму 59064 грн., в т.ч. ПДВ 9844 грн. Оплата не проводилась. З підстав, які викладені вище, враховуючи безтоварність цих операцій, ПП «Рубін»завищило податковий кредит на суму 9844 грн.

На час здійснення господарських відносин з ПП «Рубін»ПП «ГеоПолюс»було зареєстроване платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом (а.с. 146).

Щодо правовідносин з ПП «Вілмат Електрик». ПП «Вілмат Електрик» надавало ПП «Рубін»послуги «грунтові роботи екскаватора»в кількості 367 год., що підтверджується актом та податковою накладною від 28.11.2008р. (а.с. 250-251).

Встановлено, що ПП «Рубін»не включало до складу валового доходу кредиторську заборгованість на суму 236910 грн., в т.ч. в 3 кв. 2008 р. на суму 150875 грн., в 2 кв. 2010 р. 73400 грн., у 3 кв. 2010 р. на 12635 грн. Зокрема, кредиторська заборгованість ПП «Рубін»перед ПП «Вілмат Електрик» за надані послуги становить 73400 грн., яка виникла в листопаді 2008 року. ПП «Вілмат Електрик»було оголошено банкрутом 06.05.2010 р., проте до ПП «Рубін»вимог про повернення дебіторської заборгованості не предявлялось. Оскільки з 19.06.2010р. введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ПП «Вілмат Електрик», ПП «Рубін»повинно було, на думку ДПІ, відобразити кредиторську заборгованість у складі валового доходу у декларації за І півріччя 2010 р. в сумі 73400 грн.

Щодо правовідносин з ДП «Галсільліс». Перевіркою встановлено, що ПП «Рубін»має кредиторську заборгованість перед ДП «Галсільліс»в сумі 21772 грн., проте ця сума по рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»не відображена. ДПІ вважає, що цю суму слід було віднести до складу валових доходів за 3 кв. 2008 року.

В судовому засіданні представник позивача надав договір про перевід боргу від 17.09.2010р., за яким Божник (Сколівське ДП ЛГП «Галсільліс») передає, а ПП «Рубін»приймає на себе зобовязання щодо сплати боргу перед підприємцем ОСОБА_3 в розмірі 21721,81 гривень. Таким чином,

Щодо правовідносин з ТзОВ «Втордеревпром». На підставі договору № 15 від 03.06.2009р., № 17 від 13.06.2009р., № 21 від 17.08.2009р. та договору про надання послуг від 23.03.2009р. протягом квітня 2009 січня 2010 р. ТзОВ «Втордеревпром»поставляло товари та надавало послуги ПП «Рубін»на суму 284612,76 грн. (в т.ч. ПДВ 47435,46 грн.) Факт поставки товарів підтверджується накладними, податковими накладними, іншими первинними документами (т. 2 а.с. 24 54).

Оплата не проводилась. Між ПП «Рубін», ТзОВ «Втордеревпром»та ЗАТ НВП «Укрзахіденерго»було укладено договір про відступлення права вимоги від 04.02.2010 р., за яким ТзОВ «Втордеревпром»безоплатно уступив свої вимоги до ПП «Рубін», що виникли на підставі зазначених вище договорів, на користь ЗАТ НВП «Укрзахіденерго».

Актами перевірок ТзОВ «Втордеревпром»від 24.09.2010р. № 2268/23-2/25560778 (т. 2 а.с. 78 107) та від 21.09.2009 р. № 2760/23-2/25560778, проведених ДПІ у Сихівському районі м. Львова без участі представника підприємства та без огляду первинних документів, встановлено, що ТзОВ «Втордеревпром»безпідставно включило до складу податкових зобовязань суми ПДВ з продажу товарів по безтоварних операціях з ТзОВ «ОСОБА_4Ю.», ПП «Сервіс інновейшн», ТзОВ «Комунікаційно-сервісна компанія «Форест», ТзОВ «Торгово-комерційна палата «Сєть-Люкс». Товари, придбані від ПП «Сервіс інновейшн», і послуги, придані у ТзОВ «Комунікаційно-сервісна компанія «Форест», в подальшому були передані ПП «Рубін».

З урахуванням наведеного, ДПІ дійшло висновку, що правочини, вчинені ПП «Рубін»та ТзОВ «Втордеревпром»є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України), що призвело до порушення п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, п.п. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4., п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»та безпідставного включення до складу податкового кредиту ПДВ на суму 47435,46 гривень.

На час здійснення господарських відносин з ПП «Рубін»ТзОВ «Втордеревпром»було зареєстроване платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом (а.с. 144).

Щодо правовідносин з ПП «Бізнесгруп». На підстав договору ПП «Бізнесгруп»у лютому-березні 2010 р. виконувало ПП «Рубін»поставку запасних частин до транспортних засобів. Поставка підтверджується накладними (а.с. 238 249). Оплата не проводилась. Станом на 30.06.2011 р. сальдо складає 146326,02 грн., в т.ч. ПДВ 24387,67 грн. В свою чергу, ПП «Бізнесгруп»зазначену суму ПДВ до складу податкового зобовязання не включило.

Актом перевірки ПП «Бізнесгруп»від 21.09.2010р. № 4326/23-4/36828601 (т. 2 а.с. 280 286), проведеної ДПІ у Франківському районі м. Львова встановлено, що ПП «Бізнесгруп»за місцем реєстрації не знаходиться, фактичне місцезнаходження не відоме, фактичної господарської діяльності не здійснювало. Перевірка проводилась без участі представника ПП «Бізнесгруп». Зроблено висновок, що податкове зобовязання ПП «Бізнесгруп»не є дійсним.

З урахуванням наведеного, ДПІ дійшло висновку, що правочини, вчинені ПП «Рубін»та ПП «Бізнесгруп»є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України), що призвело до порушення п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, п.п. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4., п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»та безпідставного включення до складу податкового кредиту ПДВ на суму 24387,67 гривень.

Окрім того, перевіркою встановлено завищення амортизаційних відрахувань на суму 9010 грн., в т.ч. за 2 кв. 2010 р. на 2500 грн., 3 кв. 2010 р. на 2344 грн., 4 кв. 2010 р. 2197 грн., 1 кв. 2011 р. 2060 грн. (а.с. 35). На цей показник мало вплив придбання у ПП «Бізнесгруп»гусениці у зборі на суму 40000 грн., вартість яких віднесено на збільшення балансової вартості основних засобів 2 групи, на які з 2 кв. 2010 р. було нараховано амортизацію.

ДПІ вважає, що факт придбання цих товарів спростовується актом перевірки ДПІ у Франківському районі м. Львова від 21.09.2010 р. № 4326/23-4/36828601 (щодо ПП «Бізнесгруп»), а тому сума амортизації була безпідставно завищена.

Щодо правовідносин з ПП «Галторгцентр». Відповідно до договору № 1-00000007 від 15.01.2009р. ПП «Галторгцентр»протягом лютого-квітня 2009 р. виконував поставку запчастин до транспортних засобів та пиломатеріали на суму 137613,42 грн., в т.ч. ПДВ 22935,57 грн. В свою чергу, ПП «Галторгцентр»зазначену суму ПДВ до складу податкового зобовязання не включило.

Факт поставки товарів підтверджується накладними, податковими накладними, іншими первинними документами (т. 2 а.с. 1 23).

Оплата отриманого товару не проводилась. Між ПП «Рубін», ПП «Галторгцентр»та ЗАТ НВП «Укрзахіденерго»було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ПП «Галторгцентр»безоплатно уступив свої вимоги до ПП «Рубін», що виникли на підставі зазначеного вище договору, на користь ЗАТ НВП «Укрзахіденерго».

При перевірці використано акт перевірки ПП «Галторгцентр»ДПІ у Сихівському районі м. Львова від 22.11.2010р. № 2818/23-209/36078690. Документів для перевірки надано не було. У звязку з цим зроблено висновок, що операції за участю ПП «Галторгцентр»не відбувались, а отже є нікчемними. Окрім того, у підприємства відсутні трудові ресурси та виробничі потужності, необхідні для здійснення господарської діяльності.

ДПІ дійшло висновку, що ПП «Рубін»завищило податковий кредит на суму 22935,57 грн.

Постановою Господарського суду Львівської області від 08.04.2010р. ПП «Галторгцентр» визнано банкрутом.

На час здійснення господарських відносин з ПП «Рубін»ПП «Галторгцентр»було зареєстроване платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом ((а.с. 143)

Щодо правовідносин з ПП «Компанія «Галторсервіс». Відповідно до договору № ТС-000047 від 01.09.2009р. (а.с. 255- 256) ПП «Компанія «Галторгсервіс»протягом вересня-жовтня 2009 р. виконувало поставку товарів на суму 183139,98 грн., в т.ч. ПДВ 30523,33 грн. Факт поставки підтверджується видатковою накладною № РН-9-21007 від 21.09.2009р. (а.с. 111) та іншими первинними документами (а.с. 257 265). В свою чергу, ПП «Компанія «Галторгсервіс»зазначену суму ПДВ до складу податкового зобовязання не включило.

Оплата отриманого товару не проводилась. Між ПП «Рубін», ПП «Компанія «Галторгцентр» та ЗАТ НВП «Укрзахіденерго»було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ПП «Компанія «Галторгсервіс»безоплатно уступив свої вимоги до ПП «Рубін», що виникли на підставі зазначеного вище договору, на користь ЗАТ НВП «Укрзахіденерго».

При перевірці використано акт перевірки ПП «Компанія «Галторгсервіс»ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 14.10.2010 р. № 5577/230209/36417613 (т. 2 а.с. 215 297). Перевірка проводилася без участі керівника. Документів для перевірки надано не було у звязку із нестачею. У підприємства відсутні трудові ресурси та виробничі потужності, необхідні для здійснення господарської діяльності. Зроблено висновок, що ПП «Компанія «Галторгсервіс»безпідставно формує податковий кредит та валові витрати іншим субєктам господарювання з метою мінімізації податкових зобовязань та ухилення від оподаткування.

ДПІ дійшло висновку, що договір між ПП «Рубін»і ПП»Компанія «Галторгсервіс»носить протиправний характер, а отже є нікчемним. Відтак, ПП «Рубін»завищило податковий кредит на суму 30523,33 грн.

На час здійснення господарських відносин з ПП «Рубін»ПП «Компанія «Галторгсервіс»було зареєстроване платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом (а.с. 145)

Щодо правовідносин з ПП «Сервіс доріг». 30.04.2010р. ПП «Рубін»орендувало у ПП «Сервіс доріг»екскаватор, за ціною 10850 гривень, в т.ч. ПДВ 1808,33 грн. Факт виконання робіт (62 години) підтверджується актом від 30.04.2010р. та податковою накладною (а.с. 253 - 254) Оплата не проводилась і на час перевірки існує заборгованість. В свою чергу, ПП «Сервіс доріг»зазначену суму ПДВ до складу податкового зобовязання не включило.

При перевірці використано акт перевірки ПП «Сервіс доріг»ДПІ у Франківському районі м. Львова від 06.04.2010р. № 575/23-2/34259967. Встановлено, що у підприємства відсутні трудові ресурси та виробничі потужності, необхідні для здійснення господарської діяльності. Зроблено висновок, що ПП «Сервіс доріг»проводило безтоварні операції, а тому правочини за його участю порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України) і є нікчемними.

ДПІ дійшло висновку, що ПП «Рубін»завищило податковий кредит на суму 1808,33 грн.

ПП «Рубін»з актом перевірки не погодилося і подало заперечення від 02.11.2011 р., які до уваги взяті не були.

За наслідками перевірки ДПІ винесено два податкових повідомлення-рішення:

(1) № НОМЕР_2 від 17 листопада 2011 року, яким на підставі п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України за порушення пп. 1.22.1. п. 1.22, п. 1.25 ст. 1, пп. 4.1.1. пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5., пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 8.1.1, п. 8.1.2 п. 8.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств на 278335,25 гривень, в т.ч. 222669 гривень за основним платежем, і 55667,25 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 10);

(2) № НОМЕР_1 від 17 листопада 2011 року, яким за порушення п.п. 7.4.4 п. 7.4. ст. 7, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 171167,50 гривень, в т.ч. 136934 гривень за основним платежем, і 34233,5 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 9).

Позивач із зазначеними рішення не погодився і оскаржив їх до суду. Щодо змісту та форми первинних документів податковий орган зауважень не висловлює. Таким чином, спір виник щодо правомірності оскаржуваних рішень з огляду на повноваження податкового органу проводити перевірку та реальність господарських операцій, які зафіксовані в первинних документах.

Вирішуючи спір, Суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 78.1.7 Податкового кодексу України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі, коли розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Податкова перевірка проводилась саме з цієї підстави, про що зазначено у вступній частині наказу ДПІ від 13.09.2011 р.

З наданих Суду документів, зокрема п. 1.1 статуту, вбачається що ПП «Рубін»перетворено у ТзОВ «Рубін-Автоспец», тобто реорганізація відбувалася саме шляхом перетворення. Відтак, у податкового органу не було правових підстав для проведення документальної позапланової перевірки з підстав, передбачених п. 78.1.7 Податкового кодексу України. З огляду на це, вимоги в частині визнання протиправним наказу № 568 від 13.09.2011 р. про призначення перевірки є обгрунтованими і підлягають до задоволення.

Водночас сама перевірка є лише певною процедурою, під час якої встановлюються певні обставини, не порушує прав та інтересів позивача, тому в частині визнання незаконною позапланової перевірки ПП «Рубін», проведеної ДПІ на підставі наказу № 568 від 13.09.2011 року вимоги є необгрунтованими і в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Що стосується оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, то податкові зобовязання з податку на прибуток підприємств визначені внаслідок порушення, на думку відповідача, пп. 5.2.1. п. 5.2., пп. 5.3.9. п 5.3. статті 5, пп. 8.1.1., 8.1.2 п. 8.1. статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997 року № 283/97-ВР (надалі Закон № 334/94-ВР), в результаті чого завищено валові витрати у період з 01.07.2008 року по 30.06.2011 року на загальну суму 222669 грн.

Відповідно до п. 5.1. цього Закону, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5 цього Закону не включаються до складу валових витрат витрати на виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

Не підлягають віднесенню до складу валових витрат суми збитків платника податку, понесених у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) або їх обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам.

У разі коли сума виплат (заохочень) або її частина пов'язаним фізичним особам не визнаються валовими витратами, така сума (або її частина) є базою для нарахування внесків на соціальні заходи, передбачені пунктом 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це податковому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом з поданням розрахунку податкових зобов'язань звітного періоду. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, непідтверджені відповідними документами витрати не визнаються валовими витратами і на суму недосплаченого податку нараховується пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, збільшеної в 1,2 раза.

Якщо платник податку поновить зазначені документи у наступних періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до валових витрат податкового періоду, на який припадає таке поновлення.

Податкові зобовязання з податку на додану вартість визначені внаслідок порушення, на думку відповідача, пп. 7.4.4 п. 7.4. ст. 7, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.12.1997 року № 168/97-ВР (надалі Закон № 168/97-ВР), в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість у періоді з 01.07.2008 року по 30.06.2011 року на загальну суму 171167,50 грн.

Враховуючи підстави позову та заперечень, спір виник щодо реальності господарських операцій між ТзОВ «Рубін - Автоспец»(ПП «Рубін») та ПП «Геополюс», ПП «Бізнесгруп», ТзОВ «Втордеревпром», ПП «Компанія «Галторгсервіс», ПП «Галторгцентр», ПП «Вілмат Електрик», ПП «Сервіс доріг», а також щодо відображення у складі валових доходів кредиторської заборгованості перед ДП «Галсільліс»та ПП «ГеоПолюс».

Податковий орган вважає, що зазначені контрагенти не виконували поставки товарів (не виконували робіт), які зазначені в укладених ними договорах. Нереальність (фіктивність) господарських операцій з ПП «Геополюс», ПП «Бізнесгруп», ТзОВ «Втордеревпром», ПП «Компанія «Галторгсервіс», ПП «Галторгцентр», ПП «Вілмат Електрик», ПП «Сервіс доріг»відповідач доводить відсутністю основних фондів та виробничих потужностей, недостатністю трудових ресурсів, що вказує на неможливість фактичного здійснення господарської діяльності цими підприємствами, а отже й фіктивність правочинів.

Щодо відображення у складі валових доходів ПП «Рубін»кредиторської заборгованості перед ДП «Галсільліс»в сумі 21772 грн. та ПП «ГеоПолюс» в сумі 12635 грн., Суд дійшов висновку, що позиція ДПІ не ґрунтується на законі.

Так, відповідно до п. 4.1.6 Закону № 334/94-ВР до валових доходів включаються доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді.

Відповідно до п. 1.22.1 Закону № 334/94-ВР безповоротна фінансова допомога це, зокрема, сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора; сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до п.1.25 Закону № 334/94-ВР безнадійна заборгованість це заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак: заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності; прострочена заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, направлені на примусове стягнення майна позичальника, не призвели до повного погашення заборгованості; заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна: фізичної особи, на яке відповідно до закону може бути спрямовано стягнення; фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації (зняття з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних від продажу на відкритих аукціонах (публічних торгах) майна позичальника, переданого у заставу як забезпечення зазначеної заборгованості, за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до повного покриття заборгованості; заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажору), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також визнаних у судовому порядку безвісно відсутніми, померлими або недієздатними, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

В судовому засіданні представник позивача надав договір про перевід боргу від 17.09.2010р., за яким Божник (Сколівське ДП ЛГП «Галсільліс») передає, а ПП «Рубін»приймає на себе зобовязання щодо сплати боргу перед підприємцем ОСОБА_3 в розмірі 21721,81 гривень, а ДП ЛГП «Галсільліс»передає ПП «Рубін»на цю суму товар. Таким чином, розрахунки за цим зобовязанням відбулися, що призвело до припинення зобовязань ПП «Рубін»перед ДП ЛГП «Галсільліс».

Що стосується заборгованості ПП «Рубін»перед ПП «ГеоПолюс»в сумі 12635 грн., то ця заборгованість не може бути визнана безнадійною, оскільки між ПП «Рубін», ПП «ГеоПолюс»та ЗАТ НВП «Укрзахіденерго»було укладено договори про відступлення права вимоги від 15.07.2008 р. і 31.12.2009 р. р., за яким ПП «ГеоПолюс»безоплатно уступив свої вимоги до ПП «Рубін»на суму 129152,56 грн. і 71699,43 грн. відповідно, на користь ЗАТ НВП «Укрзахіденерго». У п. 2.4. цих договорів передбачено строк оплати новому кредитору до 31.12.2012 р. Таким чином, кредитором у цих зобовязальних правовідносинах є ЗАТ НВП «Укрзахіденерго», а не ПП «ГеоПолюс», і строк позовної давності за цими договорами не сплив.

Оцінюючи надані і досліджені в судовому засіданні докази, Суд вважає доводи відповідача безпідставними і такими, що ґрунтуються на припущеннях. Реальність виконання робіт підтверджується письмовими доказами, які зазначені в описовій частині постанови; актами, які підписані посадовими підприємств. Допустимих засобів доказування фальсифікації цих документів суду не надано.

Суд враховує, що відповідач не надав навіть тих доказів, на які посилався. Саме лише покликання на відомості, які є в «Системі автоматизованого співставлення податкового зобовязання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України»та дані податкової звітності не може вважатися доказом, оскільки відповідно до ст. 70 КАС України засобами доказування є пояснення сторін, третіх осіб та їхніх представників, показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів.

Разом з тим, Суд вважає, що зміст цих доказів, а саме наявність у штаті підприємства певної кількості осіб і відсутність основних засобів, не свідчить про неспроможність підприємства здійснювати господарську діяльність. Відповідач не довів, які саме трудові ресурси та основні засоби необхідні для виконання тих робіт з обслуговування обладнання, які зазначені в договорах та актах виконаних робіт ПП «Геополюс», ПП «Бізнесгруп», ТзОВ «Втордеревпром», ПП «Компанія «Галторгсервіс», ПП «Галторгцентр», ПП «Вілмат Електрик», ПП «Сервіс доріг», а також не довів, хто саме виконував ці роботи (виконував поставки), якщо не зазначені підприємства, і на яких умовах, якщо не на тих, які передбачені відповідними договорами.

Щодо висновків ДПІ про нікчемність правочинів, Суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ст. 203 ЦК України наведено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Законом закріплено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК). З наведеного випливає, що правочин (договір) є правомірним, а отже й дійсним. Неправомірність (недійсність) правочину повинна бути прямо передбачена законом або встановлена рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У цій же статті розмежовується два види недійсних правочинів: нікчемні та оспорювані. Нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Оспорюваним є правочин, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний недійсним судом.

У Постанові Пленуму від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»Верховний Суд України розтлумачив, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду (п. 4 Постанови). Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (ч. 1 ст. 216 ЦК України ) (п. 7 Постанови).

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 ЦК України:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо (п. 18 Постанови Пленуму від 06.11.2009 р. № 9).

Висновки податкового органу про нікчемність правочинів між ПП «Рубін»і ПП «ГеоПолюс», ПП «Бізнесгруп», ТзОВ «Втордеревпром», ПП «Компанія «Галторгсервіс», ПП «Галторгцентр», ПП «Вілмат Електрик», ПП «Сервіс доріг»ґрунтуються на тому, що під час їх вчинення не було дотримано ч. 5 ст. 203 ЦК України і ці правочини не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними.

Такий висновок є помилковим. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Саме таку кваліфікацію правочинів було надано податковим органом в акті перевірки від 18.03.2011р.

У п. 24 Постанови Пленуму від 06.11.2009 р. № 9 Верховний Суд України відзначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Під час перевірки податковий орган не встановив обставин, які б свідчили про умисел ПП «Рубін»на укладення договорів з контрагентами без наміру створити наслідки, які передбачені цими договорами. Не надано цих доказів і під час судового розгляду справи. Навпаки, документально доведено виконання зобовязань щодо поставки товарів (виконання робіт). Відтак, протиправного умислу сторін, зокрема позивача, на укладення фіктивного правочину не встановлено, що виключає його кваліфікацію як недійсного. З огляду на відсутність доказів умислу сторін, вищезгадані правочини не можуть вважатися нікчемними як такі, що порушують публічний порядок за ст. 228 ЦК України.

Суд звертає увагу також і на те, що відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Отже, цей вид недійсних правочинів належить до оспорюваних правочинів. З огляду на цю норму, жоден інший орган, окрім суду, не може робити висновок про недійсність фіктивного правочину.

Окремо Суд бере до уваги, що викладені в акті перевірки судження субєкта владних повноважень про порушення позивачем вимог ст.ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України зроблені з перевищенням компетенції органів державної податкової служби України та не підтверджуються дослідженими судом доказами.

Проаналізувавши положення Податкового кодексу України та Закону України Про державну податкову службу в Україні від 04.12.1990 р. (з наступними змінами і доповненнями), Суд доходить висновку, що податкові органи не наділені законодавцем компетенцією на встановлення фактів порушення платниками податків норм актів цивільного або господарського законодавства та не мають повноважень визнавати правочини нікчемними або такими, що не відповідають закону.

Так, відповідно до п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані спеціалізовані державні податкові інспекції виконують, зокрема, такі функції: подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна; звертаються до суду в інших випадках, передбачених законом.

Відтак, встановивши правочин, який має ознаки фіктивного, податковий орган, діючи в межах своїх повноважень, повинен звернутися до суду з позовом про визнання цього правочину недійсним. До набрання рішенням суду законної сили правочин вважається дійсним, оскільки саме це є змістом презумпції, яка наведена у ст. 204 ЦК України. До цього часу податковий орган не може застосовувати наслідки недійсності правочину, зокрема й корегувати податкові зобовязання, навіть якщо б у нього і були відповідні переконання. Здійснення таких дій не відповідає повноваженням податкового органу та способу їх реалізації, свідчить про перевищення компетенції та безпідставне втручання в приватні правовідносини, порушує принцип офіційності.

У п. 6 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984 передбачено, що у висновку акта документальної перевірки зазначається опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень. Всупереч наведеній нормі, відповідач досліджував дійсність правочинів, тобто фактично контролював дотримання платником податків цивільного законодавства, на що податковий орган не уповноважений.

Відповідно до п. 6 розділу ІІ цього Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Суд відзначає, що в силу п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: 83.1.1. документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2. податкова інформація; 83.1.3. експертні висновки; 83.1.4. судові рішення; 83.1.5. виключено; 83.1.6. інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

З огляду на приписи наведених вище норм права, Суд доходить висновку, що до набуття законної сили рішенням суду про визнання недійсним правочину, за яким платником податків було сформовано податковий кредит та податкове зобовязання з податку на додану вартість, податковий орган не має правових підстав для відображення в акті перевірки судження про вчинення таким платником порушення податкового законодавства щодо правильності та повноти справляння податків за цим правочином.

Підстави нікчемності правочину встановлюються законом, а не актами податкових перевірок. Вказані в актах перевірки недоліки, допущені субєктом господарювання при укладенні та виконанні договорів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину. Аналогічне тлумачення повноважень органів державної податкової служби наведене в листі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 16.09.2011р.

Під час складення акту перевірки ці вимоги податковим органом не виконані. Фактично, висновки перевірки ґрунтуються на припущенні про неспроможність контрагентів підприємства до виконання робіт (поставки товарів). Такі висновки зроблені за самими лише даними звітності контрагентів за даними центральної бази даних ДПА України, без її перевірки, а тому не можуть вважатися достовірними. До того ж самі ці звіти (декларації) суду як докази відповідачем надано не було. Натомість, первинні документи, надані платником податків, невмотивовано не взяті до уваги і не вплинули на висновки податкового органу. Зазначене свідчить про необґрунтованість оскаржуваних дій та їх упередженість.

Суд враховує також і те, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Оскільки визнання фіктивного правочину недійсним відбувається за рішенням суду, єдиним допустимим засобом доказування факту фіктивності правочину є рішення суду. Інші докази, зокрема й акти перевірки податкового органу, цю обставини підтвердити не можуть в силу прямого припису закону, а отже й не можуть братися до уваги судом під час вирішення справи.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, ці обставин повинен довести субєкт владних повноважень, який є відповідачем, оскільки саме з встановленням цих обставин повязана правомірність прийнятих рішень.

Як наслідок безпідставності висновків про нікчемність правочинів та відсутність мети до реального настання правових наслідків, не відповідають закону і висновки податкового органу про порушення ПП «Рубін»пп. 1.22.1. п. 1.22, п. 1.25 ст. 1, пп. 4.1.1. пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5., пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 8.1.1, п. 8.1.2 п. 8.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»; п.п. 7.4.4 п. 7.4. ст. 7, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Відтак, не відповідають закону і оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

В розумінні ст. 3 КАС України рішення суб'єктів владних повноважень повинні прийматися (вчинятися) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувані рішення прийняті за межами повноважень, наданих податковому органу, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно і нерозсудливо, а тому позов слід задовольнити.

Судові витрати відповідно до ст. 94 КАС України слід стягнути на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області № 568 від 13 вересня 2011 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Рубін»(код 13836800)».

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області № НОМЕР_1 від 17 листопада 2011 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області № НОМЕР_2 від 17 листопада 2011 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Зобовязати Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-Автоспец»судові витрати у розмірі 29,55 гривень з Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області Державної податкової служби.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2012 р.

Суддя В.М.Кравчук