Справа № 826/2419/16
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

13 жовтня 2016 року м. Київ№ 826/2419/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмово провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до треті особиПриватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Яни Євгенівни ОСОБА_3, ОСОБА_4
провизнання протиправним та скасування рішення від 25.01.2016 № 27925526

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Яни Євгенівни, третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення від 25.01.2016 № 27925526.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2016 було відкрито провадження у справі, клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову ухвалено вирішити у судовому засіданні, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 09.06.2016 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_4.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2016 відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову.

У судовому засіданні 09.06.2016 суд відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Cуду України від 04.11.2015 у справі 457/1243/13-а.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин

Позивачем заявлено позовну вимогу щодо визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: №27925526 від 25.01.2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Яною Євгенівною, щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 261,2 кв.м., за ОСОБА_3 (запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №12999895 від 25.09.2015 року).

Як на обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при перереєстрації права власності на предмет іпотеки, стороною договору не були виконані вимоги чинного законодавства, щодо направлення письмового повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та не було надано документів, які б свідчили про проведення оцінки предмету іпотеки, наявність яких є обов'язковою.

Таким чином, оскільки зазначені спірні правовідносини пов'язані із невиконанням на думку позивача умов цивільно - правової угоди, даний спір не є публічно - правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами Цивільного процесуального кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 №826/4858/15 (21-41а16).

Частиною першою статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Закрити провадження в адміністративній справі.

2.Роз'яснити позивачу, що даний спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

3.Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

4.Ухвалу направити сторонам та третій особі.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.П. Огурцов