Справа № 816/455/16
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 р.Справа № 816/455/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. по справі № 816/455/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту - відповідач, ГУ НП у Полтавській області), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Полтавській області від 12 лютого 2016 року № 23 о/с в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби;

- поновити ОСОБА_1 на посаді помічника чергового ізолятора тимчасового тримання Кременчуцького відділу поліції з 12 лютого 2016 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016 року по справі № 816/455/16 адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного Управління Національної поліції в Полтавській області від 12 лютого 2016 року № 23 о/с в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника чергового ізолятора тимчасового тримання Кременчуцького відділу поліції з 12 лютого 2016 року.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника чергового ізолятора тимчасового тримання Кременчуцького відділу поліції з 12 лютого 2016 року допущено до негайного виконання.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016 року по справі № 816/455/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та у надісланих поясненнях, зазначив, що позивач, перебуваючи у навчальній відпустці у зв'язку зі складанням навчально-екзаменаційної сесії, без поважних причин був відсутній на навчанні упродовж двох учбових днів, чим в силу пункту 1 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" допустив грубе порушення положень статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а його апеляційна скарга - задоволенню.

У надісланому клопотанні представник відповідача просив розгляд справи провести без його участі.

Позивач, у надісланому запереченні на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016 року по справі № 816/455/16 залишити без змін. Стверджує про протиправність його звільнення з органів внутрішніх справ, оскільки підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби стало допущення позивачем порушення службової дисципліни, яке мало місце під час перебування останнього у відпустці, наданій у зв'язку із навчанням в Харківському національному університеті внутрішніх справ. Крім того, ОСОБА_1 заперечує сам факт допущення ним порушення службової дисципліни, оскільки прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин ним не допускалось.

У надісланому запереченні просив розгляд справи провести без його участі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року проходив службу в органах Національної поліції на посаді помічника чергового ізолятора тимчасового тримання Кременчуцького відділу поліції, що підтверджується копією послужного списку позивача (а.с. 18-21).

Наказом Головного управління національної поліції в Полтавській області від 12 лютого 2016 року № 23 о/с сержанта поліції ОСОБА_1, помічника чергового ізолятора тимчасового тримання Кременчуцького відділу поліції, звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Не погоджуючись з правомірністю свого звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті наказу Головного управління національної поліції в Полтавській області від 12 лютого 2016 року № 23 о/с "По особовому складу" відповідач, діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття наказу, чим порушено законні інтереси ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі довідки-виклику Харківського Національного університету внутрішніх справ від 17 листопада 2015 року № 31/2569 (а.с. 108) та наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 25 грудня 2015 № 51 о/с сержанту поліції ОСОБА_1 з 14 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року надано відпустку для участі в навчально-екзаменаційній сесії Харківського Національного університету внутрішніх справ.

З 17 грудня 2015 року по 23 грудня 2015 року позивач перебував у смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, що не заперечується сторонами.

24 та 25 грудня 2015 року сержант поліції ОСОБА_1 до вищого навчального закладу для продовження складання навчально-екзаменаційної сесії не прибув, про свою відсутність на навчанні керівництву Кременчуцького відділу поліції не доповів.

27 грудня 2015 року до Глобинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшло повідомлення диспетчера ШМД про доставлення до Глобинської ЦРЛ з тілесними ушкодженнями помічника чергового Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області сержанта поліції ОСОБА_1

За даним фактом Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області проведене службове розслідування, в ході якого встановлено, що під час перебування на навчально-екзаменаційній сесії Харківського Національного університету внутрішніх справ позивач упродовж 24 та 25 грудня 2015 року фактично перебував у смт. Градизьк, тобто без поважних причин допустив прогул двох днів навчання. Про зазначені обставини ОСОБА_1 керівництво Кременчуцького відділу поліції не повідомив.

У складеному за результатами проведення службового розслідування висновку від 29 січня 2016 року (а.с. 82-84) зазначено про вищевказані події та констатовано допущення позивачем прогулу, невиконання службової дисципліни, тобто грубе порушення пункту 1 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" та статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

На підставі висновку проведеного службового розслідування наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 01 лютого 2016 року № 76 сержанта поліції ОСОБА_1, помічника чергового ізолятора тимчасового тримання Кременчуцького відділу поліції звільнено з органів Національної поліції України.

Вищевказаний наказ реалізовано наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 12 лютого 2016 року № 23 о/с, відповідно до якого сержанта поліції ОСОБА_1, помічника чергового ізолятора тимчасового тримання Кременчуцького відділу поліції, звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про національну поліцію», Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом убезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно ст.3 Закону України «Про національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст.17 Закону України «Про національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону, поліцейський зобов'язаний неухильно втримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Частиною 2 ст. 18 встановлено, що поліцейський зобов'язаний професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про національну поліцію», поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.

Частиною 2 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» встановлено підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», який поширював свою дію на час прийняття оскарженого наказу на проходження служби поліцейськими за відсутності Дисциплінарного статуту Національної поліції України, встановлено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового та начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового та начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначені види дисциплінарних стягнень, які можуть накладатися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, а саме: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», звільнення зі служби є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення.

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» встановлено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, відповідно до положень зазначеної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно наведених вище правових норм ч.1 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію України», ст.1, ст.2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарна відповідальність виникає за цими нормами лише у осіб, що мають статус поліцейського (ст.17 Закону) та вчинили під час проходження служби в поліції порушення службової дисципліни.

Відповідно до положень пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України " Про відпустки" встановлено один із видів відпусток - додаткова відпустки у зв'язку з навчанням. Порядок надання тривалість відпустки у зв'язку з навчанням у вищих навчальних закладах, навчальних закладах післядипломної освіти та аспірантурі визначений у ст. 15 зазначеного Закону.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів не погоджується з висновками службового розслідування щодо допущення позивачем 24 та 25 грудня 2015 року прогулу в розумінні пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, оскільки застосування зазначеного поняття до особи, яка перебуває у відпустці, не допускається.

Крім того, слід зазначити, що позивач успішно склав іспити в Харківському національному університеті внутрішніх справ; з боку вищого навчального закладу претензії та зауваження до ОСОБА_1 відсутні. Зазначені обставини відповідачем не спростовувались та не заперечувались. Доказів щодо неуспішного складання ОСОБА_1, екзаменаційної сесії, відповідачем а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів зауважує на тому, що не може визнаватись судом обґрунтованим висновок відповідача про допущення ОСОБА_1 грубого порушення службової дисципліни, що полягає у неявці позивача на заняття протягом двох навчальних днів та неповідомленні керівництва Кременчуцького відділу поліції про неможливість прибуття на навчання 24 та 25 грудня 2015 року.

Слід також зазначити, що а ні чинним Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, а ні Законом України "Про Національну поліцію" не передбачено відповідальності особи рядового і начальницького складу за неявку під час перебування у відпустці на заняття до вищого навчального закладу та за неповідомлення про настання таких обставин безпосереднього керівництва.

Крім того, Головним управлінням національної поліції в Полтавській області на підставі рапорту ОСОБА_1, від 11.12.2015 року, довідки-виклику від 17.12.2015 року № 31/2569, видано наказ про надання додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням тривалістю 15 діб, з 14 по 28 грудня 2015 року. При цьому під час надання відпустки ОСОБА_1 відповідачем не було надано жодних зауважень з приводу порушень процедури (порядку відбуття у відпустку) та попереджень про те, що у випадку не дотримання ним відповідних вимог така відсутність на робочому місці буде вважатись прогулом.

Таким чином, позивач будучи відсутнім на робочому цілком законно вважав, що він не вчиняє дисциплінарне порушення у вигляді прогулу, оскільки його відсутність обумовлена відпусткою.

Крім того судовим розглядом встановлено, що спірний наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 12 лютого 2016 року № 23 о/с про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, ґрунтується на положеннях Дисциплінарного статуту Національної поліції України, який у встановленому порядку законодавцем не прийнятий та у відповідності до вимог чинного законодавства не зареєстрований в Міністерстві юстиції України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В даному випадку Головним управління національної поліції в Полтавській області не було доведено належним чином правомірності прийнятого наказу від 12 лютого 2016 року № 23 о/с в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби, що свідчить про необґрунтованість останнього та є підставою для його скасування та задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 з посади помічника чергового ізолятора тимчасового тримання Кременчуцького відділу поліції, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законами та Конституцією України.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016 року по справі № 816/455/16 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги Головного управління національної поліції в Полтавській області колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. по справі № 816/455/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 13.10.2016 р.