Справа № 265/5016/16-а
Суддя: Козлов Д. О.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/5016/16-а
Провадження №2-а/265/177/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Байрачній І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що він мешкає в м. Маріуполі по бул. 50 років Жовтня 26 кв. 63, та перебуває на обліку в якості внутрішньо переміщеної особи з 28 січня 2016 року. 5 квітня 2016 року він разом зі своєю дружиною, ОСОБА_2, подав заяву про продовження виплат щомісячної адресної допомоги на їх сімю. Натомість 27 травня 2016 року ОСОБА_2 отримала рішення відповідача про відмову в виплаті адресної допомоги через відсутність штампу Державної Міграційної служби у довідці внутрішньо переміщено особи ОСОБА_1 щодо реєстрації місця проживання позивача, на підставі чого було відмовлено у виплаті адресної допомоги з 5 квітня 2016 року. Через те, що він має другу групу інвалідності виплата адресної допомоги була єдиним джерелом його існування. Зазначав, що з 13 січня 2016 року були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», за якими було виключено положення, що визначали повноваження територіальних підрозділів Державної міграційної служби проставляти в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітки про реєстрацію місця проживання. При цьому ст. 20 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішні, переміщених осіб» наголошує, що закони та інші нормативно-правові акти діють в частині, що не суперечить цьому Закону. За постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» таким особам держава гарантує призначення та виплату усіх видів соціальної допомоги, які здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою внутрішньо переміщено особи. На підставі «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженим Кабінетом Міністрів України 1 жовтня 2014 року грошова допомога надається внутрішньо перемішеним особам, які перебувають на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше шість місяців. Таким чином відмова у подовженні виплати допомоги родині позивача представниками відповідача є безпідставною та такою, що суперечить вимогам закону та порушує права позивача. Додавав, що довідка про взяття на облік позивача, як внутрішньо переміщеної особи не скасована, а підстав для припинення позивачу виплат грошової допомоги немає. На підставі переліченого просив суд зобов'язати представників відповідача поновити виплату щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з моменту зупинення та забезпечити виплату з урахуванням фактично виплачених сум, а також привести постанову до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, додавши, що він мешкав разом із дружиною та дитиною разом в с. Лебединське Новоазовського району Донецької області, після чого був змушений через початок активної фази АТО переїхати жити до міста Маріуполь, де мешкає на тепер по бул. Меотиди 26 кв. 63. Просив задовольнити позов.

Представник позивача, яка діє на підставі угоди, ОСОБА_3, повністю підтримала вимоги ОСОБА_1, які просила суд задовольнити через неправомірну відмову представників відповідача у поновленні виплати допомоги родині позивача з 12 березня 2016 року.

Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_4, заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на письмові заперечення. Також вказувала, що за період з 12 березня 2016 року по 16 червня 2016 року не було законних підстав для виплати соціальної допомоги позивачу та його родини, як внутрішньо переміщеним особам, на покриття витрат на проживання. Просила відмовити у позові.

Згідно письмових заперечень представника відповідача вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб Лівобережного району міста Маріуполя з 28 січня 2016 року. На обліку в управлінні як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, перебуває уповноважений представник сімї позивача - ОСОБА_2, якій щомісячна адресна допомога була призначена та сплачувалась по 11 березня 2016 року на неї та членів її родини, неповнолітню дитину, ОСОБА_5, 30.07.2007 р. н., та чоловіка, ОСОБА_1 Вказував, що за «Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, встановлено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. «Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 № 509, передбачено видача особам, які перемістилися на контрольовану територію, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка однак вважалась дійсною лише при проставлянні на її зворотному боці відмітки державної міграційної служби про реєстрацію місця проживання осіб. З 13 січня 2016 року набрав чинності ОСОБА_6 України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщеним особам», яким було виключено норми щодо проставлення органами державної міграційної служби у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб відмітку про реєстрацію місця проживання. За п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та подовження усіх видів соціальної допомоги та компенсацій за рахунок коштів державного бюджету внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 352, було також скасовано у Порядку необхідність проставлення на довідці відмітки ДМС, але до внесення зазначених змін до 11 червня 2016 року, механізм обліку внутрішньо переміщених осіб залишався незмінним. 5 квітня 2016 року від ОСОБА_2, уповноваженого представника сімї позивача, надійшло звернення з питання подовження виплати щомісячної допомоги, але на наданій при зверненні довідці ОСОБА_1 на зворотному боці відмітка територіального підрозділу ДМС про реєстрацію місця проживання була відсутня, через що у такій заяві було відмовлено. На обґрунтування законності своїх дій представник відповідача посилалась на ОСОБА_7 ДСЗН Донецької ОДА від 26 квітня 2016 року та ОСОБА_7 соціальної політики України, якими було надано розяснення, що здійснення виплат допомоги внутрішньо переміщеним особам по довідках без штампа ДМС можливо тільки після внесення відповідних змін до постанов Кабінету Міністрів. На підставі цього через внесення необхідних змін до законодавства на звернення від 17 червня 2016 року ОСОБА_2, як уповноважена представник сімї, згідно із рішенням районної комісії призначено допомогу внутрішньо переміщеним особам з 17 червня 2016 року по 16 грудня 2016 року. Додавав, що за період з 12 березня 2016 року по 4 квітня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до управління щодо подовження виплати допомоги не звертались. Таким чином просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування.

Суд встановив, що ОСОБА_1 на підставі довідки від 28 січня 2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управління соціального захисту населення Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, є внутрішньо переміщеною особою за фактичним місцем проживання: м. Маріуполь, бул. Меотиди 26 кв. 63, який перебуває на обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, що визнавалось представником відповідача (а. с. 10).

Відповідно до рішення Управління соціального захисту населення Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13 квітня 2016 року ОСОБА_2 на її заяву від 5 квітня 2016 року було відмовлено у продовженні надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, через відсутність на зворотному боці у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи чоловіка ОСОБА_2, ОСОБА_1, відмітки про реєстрацію місця проживання позивача органами Державної Міграційної Служби (а. с. 5).

Факт того, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 визнавалось представником відповідача, а також підтверджується рішенням від 9 лютого 2016 року Управління соціального захисту населення Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради про відмову у призначенні щомісячної допомоги ОСОБА_1, як внутрішньо переміщеній особі, на його заяву від 30 січня 2016 року для покриття витрат на проживання через призначення вже такої допомоги з 12 березня 2015 року дружині позивача, ОСОБА_2, як єдиному уповноваженому члену такої родини.

Суд зазначає, що статтею 8 ОСОБА_8 України визначено, що ОСОБА_8 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_8 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_8 України є нормами прямої дії.

Згідно із ст. 19 ОСОБА_8 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_8 та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ОСОБА_8 України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На підставі ст. 64 ОСОБА_8 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_8 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суд зауважує, що ні воєнний, ні надзвичайний стан ані в Україні, ані на окремих її територіях на теперішній час не запроваджено.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 (далі за текстом - Указ Президента України від 14 квітня 2014 року) на території Донецької області розпочато антитерористичну операцію (далі за текстом - АТО).

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення АТО - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення АТО або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення АТО не прийнято.

Відповідно до п. 1 та п. 6 ч. 1 ст. 92 ОСОБА_8 України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

За ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції від 13 січня 2016 року) (далі за текстом ОСОБА_6) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

На підставі ст. 2 ОСОБА_6 Закону Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених ОСОБА_8 та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно із ст. 4 ОСОБА_6 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 12 ОСОБА_6 Закону підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Натомість суд зазначає, що за ч. 8 ст. 4 ОСОБА_6 Закону (в редакції до 13 січня 2016 року) було вказано, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії. Термін дії такої довідки становить шість місяців з моменту її видачі. У випадку продовження дії обставин, що визначені у статті 1 цього Закону, термін дії такої довідки може бути продовжено на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до відповідного структурного підрозділу відповідної місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення.

При цьому за ч. 2 ст. 5 ОСОБА_6 Закону (в редакції до 13 січня 2016 року) було зазначено, що територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), проставляє у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітку про реєстрацію місця проживання.

На підставі переліченого судом було встановлено, що починаючи з 13 січня 2016 року було скасовано у ОСОБА_6 Законі строковість дії довідки внутрішньо переміщеної особи, необхідність продовження строку її дії та необхідність проставляти у такій довідці відміток про реєстрацію місця проживання ДМС, внаслідок чого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково до її скасування.

Також суд встановив, що рішення про скасування довідки ОСОБА_1, як внутрішньо переміщеної особи, не було прийнято представниками відповідача, та жодних підстав за ст. 12 ОСОБА_6 Закону для скасування дії такої довідки не було встановлено.

В свою чергу суд зауважує, що за п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції до 11 червня 2016 року), було встановлено, що продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з «Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Зазначені у цьому пункті виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати.

Натомість на підставі змін від 11 червня 2016 року згідно із п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 було вказано, що поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з «Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365.

Відповідно до п. 1 «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 (в редакції з 11 червня 2016 року) вказано, що цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

За п. 6 «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» (в редакції з 11 червня 2016 року) довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 ОСОБА_6 Закону.

На підставі п. 7-1 «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» (в редакції з 11 червня 2016 року) рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Однак до змін від 11 червня 2016 року за п. 6 «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» було передбачено, що строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи становить шість місяців з дати її видачі. У разі продовження дії обставин, що визначені в статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», строк дії такої довідки може бути продовжений на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до уповноваженого органу. При цьому територіальний підрозділ ДМС у триденний строк після повідомлення внутрішньо переміщеною особою, про фактичне місце проживання проводить перевірку наведених у довідці відповідних відомостей, проставляє у разі підтвердження таких відомостей на зворотному боці довідки відмітку про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці. Довідка не є дійсною без проставлення на її зворотному боці зазначеної відмітки.

Таким чином суд встановив, що на підставі Постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» з 11 червня 2016 року відповідно до довідки ОСОБА_1, як внутрішньо переміщеної особи, від 28 січня 2016 року, яка не була скасована діє безстроково.

На підставі ч. 2 ст. 20 ОСОБА_6 Закону закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Натомість наведені вище підзаконні нормативні акти КМУ не є законами, тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Тому суд зазначає, що обмеження щодо шестимісячного строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи, а також її недійсності через відсутність проставлення на її зворотному боці відмітки підрозділів ДМС про реєстрацію місця проживання позивача, які були скасовані 11 червня 2016 року не відповідали, починаючи з 13 січня 2016 року ОСОБА_6 Закону.

На підставі п. 2 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі за текстом Порядок надання допомоги), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно із п. 3 «Порядку надання допомоги» грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Таким чином з урахуванням наведеного жодних підстав згідно із законами України для припинення щомісячної адресної допомоги родині ОСОБА_1 з 12 березня 2016 року, а також жодних обмежень для проведення подальшої виплати ОСОБА_2, як уповноваженому члену родини ОСОБА_1, такої допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 5 квітня 2016 року, у представників відповідача не було.

Так суд зазначає, що ОСОБА_2 були дотримані усі норми ОСОБА_6 Закону в момент її звернення 5 квітня 2016 року до відповідача із заявою про надання їй, як уповноваженому представнику родини внутрішньо переміщених осіб, щомісячної адресної допомоги на проживання, якою було надано довідку від 28 січня 2016 року її чоловіка, ОСОБА_1, про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи.

Крім цього суд зауважує, що на підставі звернення ОСОБА_1 від 30 січня 2016 року до представників відповідача із заявою про призначення йому щомісячної адресної допомоги, а також через безстроковість дії довідки позивача, як внутрішньо переміщеної особи, виплата вказаної допомоги повинна була бути поновлена відповідачем дружині позивача, ОСОБА_2, з дати припинення виплати такої допомоги, тобто з 12 березня 2016 року.

Таким чином розглядом справи було встановлено, що підстав для припинення виплати допомоги родині позивача з 12 березня 2016 року та не відновлення її виплати до 16 червня 2016 року не було.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року згідно із ст. ст. 8 та 22 ОСОБА_8 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_8 України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися ОСОБА_8 України як актом прямої дії.

Посилання представника відповідача на відсутність у довідці позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітки Державної міграційної служби є звуженням прав позивача, які встановлені нормативно-правовими актами України вищої юридичної сили.

За ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що у рішенні ЄСПЛ від 8 липня 2004 року по справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Описане свідчить про те, що не виплата належної родині позивача щомісячної адресної допомоги на проживання суперечить виконанню Україною її позитивного зобов'язання щодо ОСОБА_1, як внутрішньо переміщеної особи.

На підставі наведених доводів позивача вбачається, що родина ОСОБА_1, як внутрішньо переміщені особи, які зареєстровані на території Лівобережного району міста Маріуполя, має право на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, починаючи з дати закінчення надання такої допомоги, тобто з 12 березня 2016 року.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що з 16 червня 2016 року, що було підтверджено позивачем, було відновлено представниками відповідача проведення виплати уповноваженому представнику родини позивача, ОСОБА_2, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, тому з такої дати порушення прав позивача або його родини судом не вбачаються.

Таким чином судом було встановлено, що виплата щомісячної адресної допомоги після 11 березня 2016 року родині ОСОБА_1 була зупинена, тобто фактично були вчинені дії, що порушують право позивача на соціальний захист, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом зобовязання Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради поновити та виплатити уповноваженому представнику родини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 12 березня 2016 року по 16 червня 2016 року включно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі наведеного суд вважає необхідним допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії позивачу у межах суми за один місяць.

Керуючись ст. ст. 8-11, 17, 18, 71, 86, 94, 159-167 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради поновити та виплатити уповноваженому представнику родини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 12 березня 2016 року по 16 червня 2016 року включно із врахуванням фактично виплачених сум.

Допустити негайне виконання постанови суду в межах суми виплати за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення, а особами що не були присутні при проголошенні протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя