Справа № 822/6222/15
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/6222/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі: представника третьої особи на стороні відповідача - Державної судової адміністрації України ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до апеляційного суду Хмельницької області, треті особи на стороні відповідача: Державна судова адміністрація України , Державна казначейська служба України про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до відповідача, треті особи на стороні відповідача про стягнення заборгованості.

На підставі наведених у позові обставин позивач просить задовольнити його вимоги: стягнути з апеляційного суду Хмельницької області на користь ОСОБА_4 747 055,88 грн., заборгованості із заробітної плати за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2011 року включно.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 12 лютого 2003 року він працює суддею апеляційного суду Хмельницької області.

Суддям загальних судів України з 1 червня 2005 року заробітна плата нараховувалася згідно з положеннями статті 44 Закону України "Про статус суддів", постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03 вересня 2005 року "Про оплату праці суддів" та відповідних Указів Президента України.

Кабінет Міністрів України у пункті 3 постанови № 865 від 03.09.2005 року "Про оплату праці суддів" встановив, що у разі зменшення розміру заробітної плати окремих працівників у зв'язку з набранням чинності цієї постанови відповідним працівникам здійснюється виплата різниці між діючим на момент прийняття постанови та новим розміром заробітної плати

При цьому пункт 3 за час дії даної постанови жодних змін не зазнав, а втратила вона чинність 01.01.2012 року.

Позивач зазначає, що його заробітна плата у грудні 2005 року без відрахування податків і зборів становила 21884,90 грн., а з відрахуванням податків і зборів - 18915,02 грн., що підтверджено висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 23.02.2009 року № 3611-3644 з відповідними додатками, так і постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.02.2013 року, залишеною без змін ухвалами Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013 року та Вищого адміністративного суду України від 11.06.2015 року.

Вказана заробітна плата в тому числі складалася й з надбавок, передбачених Указами Президента України № 584 від 10.07.1995 року, № 856 від 19.09.1996 року та № 220 від 05.03.2002 року.

Натомість, увівши постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865" з 01.01.2006 року в постанову Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865, вказані надбавки, у зв'язку з втратою чинності зазначених Указів Президента України, були скасовані і з 01 січня 2006 року йому не нараховувались, відповідно розмір його заробітної плати зменшився.

Окрім того постановою Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865" постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 була доповнена пунктом 4-1, відповідно до якого розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Таким чином позивач вказує, що з 01 січня 2006 року йому виплачувалася значно менша заробітна плата, ніж у грудні 2005 року, що є порушенням вимог частини 2 статті 19, частин 2,3 статті 22 Конституції України, статті 22 Закону України "Про оплату праці", частини 1 статті 123 Закону України "Про судоустрій України", та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.20015 року № 865.

У зв'язку з чим позивач 21 жовтня 2015 року звернувся до апеляційного адміністративного суду із заявою, в якій він просив виплатити йому різницю між діючим у грудні 2005 року та новим розміром його заробітної плати, починаючи з 01 січня 2006 року і до того часу, доки така різниця буде відсутньою (за мінусом сум, раніше виплачених на підставі рішень суду).

Листом № 151-06/15 від 21 листопада 2015 року у виплаті вказаних коштів йому було відмовлено з посиланням на те, що їх виплата у Державній казначейській службі України на 2015 рік не передбачена, погашення небюджетних фінансових зобов'язань не проводиться, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством (списання кредиторської заборгованості, заборгованості за рішенням суду тощо), тому нарахування та виплату заборгованості, за якою він звернувся, буде проведено тільки на підставі рішення суду або інших нормативних актів.

Позивач вважає таку відмову безпідставною, оскільки вона суперечить вимогам частини 2 статті 19, частин 2,3 статті 22 Конституції України, статті 22 Закону України "Про оплату праці", частини 1 статті 123 Закону України "Про судоустрій України", та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.20015 року № 865.

У зв'язку з вказаними обставинами позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Представник третьої особи на стороні відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, хоча третя особа була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Представник третьої особи на стороні відповідача - Державної судової адміністрації України в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити повністю та надав суд пояснення, в яких зазначив, що підстав для нарахування та виплати заробітної плати у вказаному позивачем розмірі за вказаний ним період немає.

Суд, заслухавши пояснення представника третьої особи на стороні відповідача - Державної судової адміністрації України, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 12.02.2003 року працює на посаді судді апеляційного суду Хмельницької області.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Судом встановлено, що позивач звертався до Хмельницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до апеляційного суду Хмельницької області, Державної судової адміністрації України , Міністерства фінансів України, територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області , Головного управління державного казначейства України при Міністерстві фінансів України про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошовому утриманню.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року вирішено вказаний адміністративний позов задовольнити частково, та вирішено стягнути з Державної судової адміністрації України і зобов`язати Державну казначейську службу України провести видатки з державного бюджету, передбачені Державній судовій адміністрації України на користь ОСОБА_4 70247 (сімдесят тисяч двісті сорок сім) грн. 73 коп. заборгованості по заробітній платі, у решті позовних вимог вирішено відмовити.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_4 та Державної судової адміністрації України, - залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року, - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2015 року в порядку касаційного провадження за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Хмельницької області, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України про стягнення заборгованості, вирішено касаційні скарги ОСОБА_4 і Державної судової адміністрації України залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року залишити без змін.

Позивач у позовній заяві посилається на вказані постанову та ухвали судів.

Не погодившись із вищезазначеними рішеннями судів Державна судова адміністрація України звернулася до Верховного суду України із заявою від 15.01.2016 року про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2015 року з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Постановою Верховного Суду України від 30 березня 2016 року вирішено заяву Державної судової адміністрації України задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду 23 травня 2013 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2015 року скасувати.

В обгрунтування зазначеного рішення Верховний Суд України зазначив, що відповідно до частин першої та другої статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII "Про статус суддів" заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

Постановами №№ 513 та 514 з 1 червня 2005 року підвищено розміри посадових окладів, встановлено надбавки, доплати та порядок преміювання, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України.

Постановою № 865 від 03.09.2005 року Кабінет Міністрів України затвердив схеми посадових окладів, встановив надбавки, доплати та порядок преміювання інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції.

31 грудня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865" (була чиною на час виникнення спірних відносин), якою, зокрема, пункт 5 постанови № 865 був викладений у такій редакції: "ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року № 584, від 19 вересня 1996 року № 856, від 5 березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів".

Отже, Кабінет Міністрів України на період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року не привів посадові оклади суддів України у відповідність із вимогами статті 44 Закону № 2862-XII, а саме до встановленого цією нормою співвідношення з окладом Голови Верховного Суду України.

Таким чином, незважаючи на те, що розмір заробітної плати судді встановлений спеціальним законом - статтею 44 Закону № 2862-XII, а не статтею 8 Закону № 108/95-ВР, виплата заробітної плати судді підпорядкована нормам Закону № 108/95-ВР, зокрема статті 13, відповідно до якої оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Оскільки в період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року жодних змін ні в обсязі фінансування, ні у виплаті заробітної плати суддів України (крім посадових осіб, зазначених в постановах №№ 513, 514) законодавчі чи інші нормативні акти не передбачали, то правових підстав для виплати суддям різниці в заробітній платі не було.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки рішення судів, на які позивач посилається у своїй позовній заяві в підтвердження позовних вимог, скасовані постановою Верховного Суду України від 30 березня 2016 року, та Верховним Судом України зроблено висновок про відсутність правових підстав для збільшення розміру грошового забезпечення позивача за обставин на які він посилається в даному позові, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167,254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

В повному обсязі постанова суду буде виготовлена 13.10.2016 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2016 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1