Справа № 814/1917/16
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

814/1917/16

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

04.10.2016 р. Справа № 814/1917/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Князєва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу

про

підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі – позивач, ДПІ) звернулась до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю “Веллтоп” (далі - відповідач).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не зважаючи на наявність наказу № 646 від 28.09.2016 року та направлень на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “Веллтоп” від 29.09.2016 року, відповідачем не було допущено до проведення перевірки перевіряючих, що є підставою для застосування адміністративного арешту майна відповідача.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином (арк. спр. 25). Позивач надав клопотання про розгляд справи без участі його представника, в порядку письмового провадження.

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважних представників сторін, відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

На виконання Наказу начальника ДПІ № 646 від 28.09.2016 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “Веллтоп” (арк. спр. 10-11), на підставі Направлень на перевірку від 29.09.2016 року (арк. спр. 6-9) спеціалістами ДПІ здійснено вихід на перевірку.

При виході перевіряючих за фактичною адресою суб’єкта господарювання, ліквідатор відповідача, після ознайомлення з наказом на проведення перевірки та направлень на перевірку, відмовилась від підписання направлень на проведення перевірки та відмовила у допуску до проведення перевірки посадових осіб позивача, про що було складено Акти від 29.09.2016 року № 6/14-03-14-01/36087018 і № № 7/14-03-14-01/36087018, які підписані фахівцями ДПІ (арк. спр. 12-15).

Відповідно до абз. 1 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України (далі – ПК України), посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Відповідно до абз. 5 п. 81.1 ст. 81 ПК України непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Згідно абз. 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України, відмова платника податків та/або посадових осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці другому цього пункту, не дозволяється.

Таким чином, з урахуванням зазначеної норми, у посадових осіб позивача були оформлені належним чином документи, які дають право на проведення документальної перевірки платника податків, та посадові особи були вправі приступити до проведення зазначеної перевірки.

Тобто, діюче законодавство надає платнику податків лише дві підстави для недопущення працівників податкової служби до перевірки: 1) непред’явлення належних документів (наказу, направлення та посвідчення), 2) оформлення цих документів з порушенням законодавства.

Підпунктом 16.1.9 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачений обов’язок платника податків не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов’язків та виконувати законі вимоги такої посадової особи; Допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом (пп.16.1.13 п. 16.1 ст. 16 ПК України).

Перевіркою наказів та направлень, судом встановлено, що вони складені у повній відповідності з вимогами п. 81.1 ст. 81 ПК України. За таких обставин, суд приходить висновку, що Направлення на перевірку та Наказ на проведення перевірки на день вручення їх уповноваженому представнику відповідача були оформлені належним чином.

Факт пред’явлення посадовими особами ДПІ наказу та направлень на перевірку відповідачу підтверджується лише складеним актом, але доказів, які б ставили під сумнів даний факт відповідач суду не надав.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно до п.п. 94.2.3. ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Відповідно п. 94.6 ст. 94 ПК України, керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

На підставі вищезазначеної норми та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, начальником ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області 29.09.2016 року прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ “Веллтоп” (арк. спр. 5).

Пунктом 94.10 ст. 94 ПК України встановлено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Відповідно до ст. 94 п. 94.5 ПК України, арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подання обґрунтоване, підтверджене матеріалами справи та його належить задовольнити повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 128, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Подання задовольнити в повному обсязі.

3. Постанова суду підлягає негайному виконанню.

Постанову може бути оскаржено в порядку, передбаченому статтями 1833, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії постанови у випадках, встановлених статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Князєв