Справа № 2а-16355/11/2670
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2012 року 16:45 № 2а-16355/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кротюка О.В., суддів Бояринцевої М.А., Власенкової О.О. при секретарі судового засідання Шевченко Я.В. вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України

провизнання неналежної діяльності незаконною, зобов'язання вчинити дії

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України. Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 07.02.12р. позивач визначив свої остаточні позовні вимоги та просить суд визнати неналежну діяльність Міністерства оборони України із забезпечення сім'ї позивача і його особисто квартирою незаконною; зобов'язати Міністерство оборони України забезпечити позивача і його родину житлом у місті Києві відповідно до чинного законодавства України.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, з підстав, викладених у письмовому заперечені, долученому до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

Згідно наказу заступника Міністра оброни України від 09 листопада 206 року № 26-пм ОСОБА_1 було звільнено у запас за пунктом 63, підпункт «в»з правом носіння військової форми одягу у зв'язку із реформуванням Збройних сил України із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок МО України.

Як вбачається з довідки № 10099 від 16.07.2010 року перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону міста Києва (номер в черзі позачергових 1950).

Позивач мотивує порушення своїх прав положеннями пункту 6 статті 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" (№ 1763-IV від 15.06.2004; далі -Закон про реформування) у відповідності до положення якого особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд звертає увагу на пункт 2 статті 3 вказаного закону згідно якого вказана норма була поширена на військовослужбовців звільнених з військової служби після 1 січня 2004 року у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України.

Поряд з цим згідно з пунктом 4 статті 3 Закону про реформування було зобов'язано Кабінету Міністрів України:

1) протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом;

2) забезпечити відповідно до своїх повноважень прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;

3) передбачати щороку у проектах закону України про Державний бюджет України:

§ асигнування, необхідні для здійснення заходів, визначених цим Законом та Державною програмою реформування та розвитку Збройних Сил України;

§ фінансування окремим рядком програм із забезпечення житлом військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, осіб, звільнених у запас або відставку, в тому числі тих, які підлягають відселенню із закритих та віддалених від населених пунктів військових містечок.

Поряд з цим, позивач аргументує порушення власних прав та інтересів пунктом 7 статті 6 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист (від 24 березня 1998 року N 203/98-ВР; далі -Закон про статус) згідно якої першочергове, але не пізніше одного року після звільнення з військової служби або зі служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України та прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки, забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, або одноразове надання безвідсоткового кредиту на індивідуальне житлове (кооперативне) будівництво чи придбання житла з урахуванням встановленої законодавством норми жилої площі на сім'ю і погашенням його в повному розмірі за рахунок Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, інших центральних органів виконавчої влади, утворених відповідно до законів України військових формувань, а також забезпечення земельними ділянками під забудову і право на їх безоплатне отримання у власність у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач зазначає що обставинами порушення його прав та інтересів, визначених законам України полягають у бездіяльності та неналежній діяльності Міністерства оборони України, оскільки Верховна Рада України щороку виділяє кошти на придбання житла для військовослужбовців. Проте ці кошти зі спеціального рахунку використовуються відповідачем на інші цілі.

Стаття 161 КАС України встановлює, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Як вбачається з бюджетного запиту (загальний (форма 2011-1)) на 2011 рік Міністерства оборони України, останнім здійснюється забезпечення будівництва та придбання квартир для військовослужбовців. Так в 2009 році було отримано відповідачем 85 квартир (звіт), в 2010 році затверджено придбання 1800 квартир, в 2011 році заплановано отримати 2298 квартир.

Поряд з цим, Міністерством оборони України подано на 2011 рік індивідуальний бюджетний запит (форма 2011-2). Вказаний запит визначає основну мету: вирішення житлової проблеми та створення службового житла для військовослужбовців ЗСУ. Головні завдання: спрямування коштів на завершення будівництва житлових будинків з високим ступенем готовності, проведення тендерів на закупівлю будівельно-монтажних робіт та придбання житла (пункт 3 запиту). Як вбачається з пункту 11 запиту, за 2009 рік за рахунок наданих бюджетом коштів Міноборони було введено в експлуатацію та заселено 85 квартир. У 2010 році видатки за загальним фондом не передбачені. За рахунок виділених лімітів за спеціальним фондом заплановано збудувати 1800 квартир, але у зв'язку з не вирішенням питання джерел наповнення цього, вбачається про значно скорочені результати (станом на 01.07.10 року отримано 114 квартир, що становить 6,3 відсотка від запланованого річного плану) отримання житла суб'єктом владних повноважень. Мінімальна потреба в квартирах згідно з положеннями Закону про реформування складає 1453 квартир. Для цього необхідно 1125700 тис. гривень. Проте відповідно до інструктивного листа Мінфіну капітальні видатки на 2011 рік не враховано в граничних обсягах.

Міністерством оборони України також було подано додатковий бюджетний запит (форма 2011-3) на 2011 рік з метою вирішення житлової потреби військовослужбовців та осіб які мають право на поліпшення житлових умов згідно положень Закону про реформування та Закону про статус.

Як вбачається судом з довідки-листа від 05 березня 2012 № 248/1/13/95, у 2010 році бюджетом заплановано фінансування будівництва (придбання) житла для військовослужбовців 605,9 млн. гривень (включаючи загальний, стабілізаційний та спеціальний фонди). Проект фактично було надано 230 млн. гривень. У 2011 заплановано 654,7млн. гривень (загальний та спеціальний фонди). Фактично виділено 362,4 млн.гривень.

Довідкою від 02 лютого 2012 року № 303/3/67 повідомлено суд Головним квартирно-експлуатаційним управлінням ЗСУ про те, що у 2010 році Міноборони в гарнізоні міста Києва отримано для розподілу 156 квартири, з яких 76 надано статус службової та 80 -для постійного проживання. У 2011 році отримано 80 квартир, з яких 48 -надано статус службової та 32 для постійного проживання.

Оцінюючи вищезазначене у сукупності, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність бездіяльності Міністерства оборони України внаслідок якої порушуються права та інтереси позивача.

Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що у 2010, 2011 роках Міністерством оборони України вчинялися усі залежні від нього дії щодо забезпечення військовослужбовців житлом. Зокрема направляються відповідні бюджетні запити, придбавалося (будувалося) житло за рахунок наданих бюджетом коштів згідно їх цільового призначення, передавалося наявне житло для вирішення потреб військовослужбовців шляхом надання статусу житла службового та/або передачі для проживання відповідним військовослужбовцям. Разом з тим, незабезпечення в повній мірі та строки встановлені законам житлом військовослужбовців обумовлено чинниками, які не залежать від волі відповідача, а саме: значного скороченого бюджетного фінансування на вирішення житлової проблеми від наявних потреб відповідача. Проте позивачем вчинені всіх заходів в рамках законів України.

З огляду на вказане, подання загального, індивідуального та додаткового бюджетного запиту, зокрема на 2011 рік, суд вбачає відсутність бездіяльності Міністерства оборони України, яка порушує права та інтереси позивача згідно положень пункту 7 статті 6 Закону про статус.

Поряд з цим, не є обґрунтованим покликання позивача на бездіяльність відповідача як наслідок порушення його прав та інтересів, передбачених положеннями пункту 6 статті 1 Закону про реформування, оскільки згідно положень його пункту 4 статті 3 покладено на Кабінет Міністрів України вчинення дій з забезпечення нормативно-правового механізму реалізації закону та зазначення щорічно у державному бюджеті фінансування здійснення заходів, передбачених цим законом.

Разом з тим, як вбачається судом з матеріалів справи, відповідачем, самостійно формуються і подаються відповідні бюджетні запити для фінансового забезпечення реалізації завдань, визначених як Законом про статус, так і Законом про реформування.

В той же час, покликання позивача про порушення його прав та інтересів, визначених вказаними раніше законам України (які полягають у бездіяльності та неналежній діяльності Міністерства оборони України, оскільки Верховна Рада України щороку виділяє кошти на придбання житла для військовослужбовців, проте ці кошти зі спеціального рахунку використовуються відповідачем на інші цілі) не підтверджуються жодним доказом згідно положень статті 69 КАС України, а тому задоволенню в цій частині не підлягають.

Що стосується питання черги, то суд вважає необхідним зазначити наступне.

Як вказано судом вище, норми Законів про статус та Закону про реформування чітко передбачають, що забезпечення житлом військовослужбовців, в тому числі позачергово здійснюється: 1) «..у порядку передбаченому законодавством..»та 2) «…. урахуванням існуючого порядку забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов».

Згідно пункту 2, 3 мотивувальної частині рішення (№12-рп/98 від 09.07.1998) Конституційний Суд України зазначає, що Конституція України значно розширила коло питань суспільного життя, що визначаються чи встановлюються виключно законами України як актами вищої після Конституції України юридичної сили в системі нормативно-правових актів. Відповідно до статті 92 Конституції України законами України мають регламентуватися найважливіші суспільні та державні інститути (права, свободи та обов'язки людини і громадянина; вибори, референдум; організація і діяльність органів законодавчої, виконавчої та судової влади тощо). Термін "законодавство" досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Таким чином, під поняття «законодавство»визначене вказаними вище законами можуть підпадати як закони в тому числі кодифіковані, так і підзаконні нормативно-правові акти.

Приймаючи до уваги дослівно зазначені вище положення («…у порядку передбаченому законодавством..»та 2) «… урахуванням існуючого порядку забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов») суд вбачає, що ці правовідносини регулюються "Житловим кодексом Української РСР" згідно з положеннями статті 36 якого (№ 5464-X від 30.06.1983; далі -ЖКУ) встановлено, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районного, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР (ст. 38 ЖКУ).

Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. (ст. 43, 45 ЖКУ).

Поряд з цим, вказане питання додатково регулюється також і "Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень" (№ 577 від 06.10.2006 -чинна до видання з наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року N 737; далі - Інструкція) яка є нормативно-правовим актом і регулює питання організації забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень. З 06.02.2012 вказане питання регулюється "Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями" (№737 від 30.11.2011; далі - Інструкція) яка має статус нормативно-правового акту і складовою частиною законодавства України.

Таким чином, суд вбачає, що як норми ЖКУ так Інструкцій (п.4.1) передбачають черговість в отриманні житла/поліпшені житлових умов, в тому числі і щодо категорії осіб позачерговиків.

Поряд з цим, позивач перебуває в загальній черзі та позачерговій. Що відповідає вимогам Закону про статус і Закону про реформування, оскільки його (позивача) черги визначені у відповідності до законодавства України, наявність яких передбачена бланкетними нормами вказаних законів.

Оскільки черга до позивача не дійшла, а житлова площа для задоволення потреб такої черги відсутня, то позовні вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Додатково суд вважає необхідним зазначити, що звернення позивача до суду з приводу дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень для вирішення у зв'язку з цією обставиною свого житлового питання не надає йому жодного пріоритету по відношенню до осіб, які перебувають у відповідній черзі перед ним, оскільки згідно положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в силу положень частини 2 статті 71 КАС України спростував покликання позивача і довів відповідність оскаржуваних рішень вимогам ч.3. ст..2 КАС України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати позивача не відшкодовуються.

Керуючись ст.. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст..186 КАС України.

Головуючий суддя О.В. Кротюк

Судді М.А. Бояринцева

О.О. Власенкова

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі -26.03.2012.