Справа № 465/11787/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2016 р. м. Київ К/800/40469/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючий суддя Мороз Л.Л.,

судді: Голяшкіна О.В,

Шведа Е.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ЛКП "Вулецьке", ОСОБА_2, про скасування розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із адміністративним позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому просили скасувати розпорядження від 20.11.2013 № 501 «Про демонтаж металевої огорожі на АДРЕСА_1».

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015 року скасовано постанову Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2014 року. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2013 року за № 501 «Про демонтаж металевої огорожі на АДРЕСА_1».

ОСОБА_2, посилаючись у касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, просить скасувати постанову апеляційного адміністративного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розгляд касаційної скарги здійснено у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неприбуттям сторін у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено, 20.11.2013 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження № 501 «Про демонтаж металевої огорожі по АДРЕСА_1», яким зобов'язано ЛКП «Вулецьке» демонтувати металеву сітчасту огорожу, яка встановлена на земельній ділянці зі сторони торцевого фасаду будинку АДРЕСА_1.

Підставою для прийняття цього розпорядження була доповідна записка ЛКП «Вулецьке» щодо подальшої експлуатації металевої огорожі, яка складена за результатами зустрічі із мешканцями будинків АДРЕСА_1 22.08.2013 року, за участю в.о. директора ЛКП «Вулецьке» та в процесі якої, було встановлено, що більшість мешканців не заперечують проти залишення огорожі, що також підтверджується актом від 04.11.2013 року.

Обґрунтовуючи рішення про задоволення позову та скасування оскарженого розпорядження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду.

Проте, висновок суду апеляційної інстанції відносно того, що металева огорожа на АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом є необгрунтованим.

Так, відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Тобто, об'єктом самочинного будівництва може бути житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно.

Статтею 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Таким чином, металева огорожа, яка не є нерухомим майном, не може вважатись самочинним будівництвом.

Разом з тим, поняття «самочинне будівництво» належить відрізняти від поняття «самочинне встановлення малої архітектурної форми».

Так, статтею 21 Закону України від 06.09.2005 року № 2807-IV "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що елементами (частинами) об'єктів благоустрою є, зокрема, малі архітектурні форми. Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать, зокрема, огорожі, ворота, ґрати.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону України від 06.09.2005 року № 2807-IV "Про благоустрій населених пунктів" до об'єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території.

Відповідно до підпункту 12.2.6 Ухвали Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376 самочинно встановлені МАФи підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду. Демонтаж, перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ здійснює особа, яка самочинно встановила МАФ, за власні кошти або відповідна районна адміністрація з подальшим відшкодуванням власниками витрат на демонтаж перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ їх власниками. Якщо у процесі демонтажу не звернулися зацікавлені особи і не надали документи, що засвідчують право власності на МАФ, то МАФ демонтується і перевозиться на майданчик тимчасового зберігання і знаходиться там до прийняття остаточного рішення відповідно до законодавства України.

Підпунктом 1.10 вказаної Ухвали передбачено, що самочинне встановлення (малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами) - це встановлення малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами, дозвіл на встановлення яких не видавався або закінчився і не був продовжений у передбачені терміни або був скасований у встановленому порядку.

Аналіз наведених норм свідчить, що виконавчий орган місцевої ради має право на демонтаж самочинно встановлених МАФів, зокрема, огорож, які встановлені без дозволу, або термін дії якого закінчився.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

Проте, судом апеляційної інстанції в порушення вказаних норм процесуального права не було досліджено обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування рішення суду апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене і в залежності від встановленого вирішити справу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015 року скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: