Справа № 826/2101/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2101/16 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

04 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати нечинним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 17.12.2015 № 987 «Про стан організації роботи ДФС та її територіальних органів у жовтні 2015 року» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області підпункт 2.6 пункту 2 наказу Державної фіскальної служби України від 17.12.2015 №987;

- визнати нечинним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 20.01.2016 № 75-о «Про звільнення ОСОБА_2.»;

- поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області;

- стягнути з Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідачі звернулись із апеляційними скаргами, в яких просять скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_2 працював на посаді начальника Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Наказом Державної фіскальної служби України від 17.12.2015 № 987 «Про стан організації роботи ДФС та її територіальних органів у жовтні 2015 року», зокрема, зобов'язано керівників ГУ в областях, м. Києва та Центрального офісу, митниць ДФС забезпечити ефективну організацію роботи територіальних органів щодо виконання визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, розпорядчими документами ДФС завдань та здійснення належного контролю за дотриманням податкового та митного законодавства; посилити персональну відповідальність керівного складу підпорядкованих органів ДФС за виконання доведених індикативних показників.

Підпунктом 2.6 пункту 2 зазначеного наказу начальника Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_2 на підставі ст. 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України звільнено з посади за неналежне виконання службових обов'язків, організацію роботи та контролю у жовтні 2015 року, в частині не відпрацювання підприємств, які задіяні у резонансних схемах ухилення від оподаткування та сформували схемний податковий кредит, допущення формування «схемного» податкового кредиту суб'єктами господарювання спеціального режиму оподаткування, що призвело до порушення вимог наказу № 543 та розпорядження № 288.

Наказом Державної фіскальної служби України від 20.01.2016 №75-о за неналежне виконання службових обов'язків, організацію роботи та контролю в жовтні 2015 року, зокрема, в частині невідпрацювання підприємств, які задіяні у резонансних схемах ухилення від оподаткування та сформували схемний податковий кредит, допущення формування «схемного» податкового кредиту суб'єктами господарювання спеціального режиму оподаткування, що призвело до порушення вимог наказу № 543 та розпорядження № 288 на підставі ст. 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України звільнено ОСОБА_2 з посади начальника Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Державною фіскальною службою України не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про можливість звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, що вказує на протиправність пп. 2.6 п. 2 наказу від 17.12.2015 №987 та є підставою для його скасування.

Апелянти у своїх скаргах зазначають, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянтів безпідставними, враховуючи наступне.

Закон України «Про державну службу» регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу.

Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно ст. 14 вказаного Закону дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу:

- попередження про неповну службову відповідність;

- затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.36 КЗпП України передбачено звільнення працівника за угодою сторін, при цьому підстави такого звільнення наведені в ст.38 КЗпП України.

Так, згідно з вимогами ч. 1,2 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком: вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Статтею 41 КЗпП України визначено, зокрема, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Звільнення на підставі частини 1 статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним стягненням, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, передбачених статтями 148, 149 Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Частиною ж першою ст. 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Зі змісту підпункту 2.6 пункту 2 наказу від 17.12.2015 № 987 вбачається, що оскаржуваний наказ прийнято на підставі подання координаційно-моніторингового департаменту від 25.11.2015 №3941/99-99-20-02-18 та пояснень позивача від 24.11.2015.

Водночас, з згадуваного подання вбачається, що Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області: не забезпечено відпрацювання підприємств, які заподіяні у резонансних схемах ухилення від оподаткування та сформовано 62,2 млн грн схемного податкового кредиту; на низькому рівні організовано роботу з відпрацювання СГ «вигодонабувачів», які скористались «схемним» податковим кредитом у резонансних схемах ухилення від оподаткування на суму 11,2 млн грн.; потребує покращення стан організації роботи з недопущення формування «схемного» податкового кредиту СГ спеціального режиму оподаткування; встановлено приріст обсягів податкового кредиту, сформованого постачальниками ймовірно ризикових послуг; за результатами аналізу показників ЄРПН за серпень-жовтень 2015 року 130,9 млн грн ймовірного схемного податкового кредиту сформовано підприємствами без їх купівлі, імпорту та/або відсутності землі, працівників та основних засобів для вирощування (надання послуг); у серпні - жовтні 2015 року значні обсяги податкового кредиту сформовано підприємствами спеціального режиму оподаткування, які неодноразово доводились для відпрацювання з причин реалізації товарів (робіт, послуг) без їх купівлі, імпорту та/або відсутності землі, працівників та основних засобів для вирощування (надання послуг); залишаються невідпрацьованими значні обсяги «схемного» податкового кредиту СГ «вигодонабувачів» 197,4 млн грн.

Однак, одноразове грубе порушення службових обов'язків є самостійною підставою для припинення трудового договору, а тому суб'єкт владних повноважень повинен був визначити: у чому конкретно полягає одноразове грубе порушення трудових обов'язків з боку позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання чи є порушення трудових обов'язків грубим слід виходити з характеру проступку, обставин за яких допущено проступок, суттєвості наслідків порушення службових обов'язків. Також, слід враховувати не тільки факт невиконання обов'язків, а й можливість виконання такого обов'язку у встановлених фактичних обставинах.

Відповідно до листка непрацездатності серії АГЧ №449923 копія якого наявна в матеріалах справи, позивач з 28.09.2015 по 28.10.2015 перебував на лікарняному.

З матеріалів справи вбачається та представником відповідачів не заперечується, що перевірявся стан роботи ДФС та її територіальних органів у жовтні 2015 року».

Враховуючи, що позивач у вказаний період був тимчасово непрацездатним, що підтверджено належними доказами, отже позивач не міг виконувати службові обов'язки та, як наслідок допустити порушення у вказаний період.

Більш того, як вірно встановлено було судом першої інстанції, відповідачем в наказі про звільнення не зазначено в чому саме полягає одноразове грубе порушення позивачем своїх трудових обов'язків, не надано письмових доказів, яке саме одноразове грубе порушення трудових обов'язків було вчинене.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наказ Державної фіскальної служби України від 17.12.2015 № 987 «Про стан організації роботи ДФС та її територіальних органів у жовтні 2015 року» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області підпункт 2.6 пункту 2 наказу Державної фіскальної служби України від 17.12.2015 № 987 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, враховуючи, що наказ від 20.01.2016 №75-о прийнято на підставі пп. 2.6 п. 2 наказу від 17.12.2015 №987, отже протиправність такого наказу прямо вказує на протиправність наказу від 20.01.2016 №75-о та є підставою для його скасування, що вірно встановлено судом першої інстанції.

У відповідності до ст. 235 КЗпП України - у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. п. 2, 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 - середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати за два останні місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність поновлення позивача на посаді начальника Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області з дати незаконного звільнення, а саме з 21.01.2016 та стягнення з Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянти не надали до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2016 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 10.10.2016.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.