Справа № 808/880/16
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2016 рокусправа № 808/880/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

без представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 р. у справі № 808/880/16

за позовом ОСОБА_2

до Апеляційного суду Запорізької області, Державної судової адміністрації України

третя особа Державна казначейська служба України

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2016 ОСОБА_2 звернулась до Державної судової адміністрації України , апеляційного суду Запорізької області , третя особа: Державна казначейська служба України, в якому (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, а. с.20-24, 96), просила:

- визнати протиправною бездіяльність ДСА України, апеляційного суду Запорізької області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_2 вихідної допомоги судді в зв'язку з відставкою;

- зобов'язати ДСА України, апеляційний суд Запорізької області нарахувати ОСОБА_2 вихідну допомогу в зв'язку з відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плати за останньою займаною посадою, що складає 227 760 грн.

Позов обґрунтовано протиправністю відмови у виплаті вихідної допомоги, оскільки виключення статті з відповідного Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не може обмежити право особи на належний соціальний захист, яке ОСОБА_2 отримала ще в період існування норми, що передбачала виплату вихідної допомоги у зв'язку з відставкою.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 р. у справі № 808/880/16 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано відсутністю протиправної бездіяльності відповідачів з огляду на аналіз норм чинного законодавства, а також на принцип дії закону в просторі та часі, відповідно до яких застосуванню підлягають положення законодавства, що були чинні на момент виходу позивача у підставу, а саме: редакція Закону України «Про судоустрій та статус суддів», з якої виключено норму, що передбачала право на отримання вихідної допомоги.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 р. у справі № 808/880/16 та прийняти нову про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги повністю повторюють правове обґрунтування заявлених позовних вимог. Скаржник вважає, що реалізація права судді на відставку за наявності підстав, встановлених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», є підставою для виплати такому судді вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою і тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, не залежав від її волі, а тому не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату вихідної допомоги за законодавством чинним на час подання ОСОБА_2 заяви про відставку. Так, скаржник вважає, що оскільки право на відставку реалізовано до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», позивач має право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини 1 статті 136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів». При цьому скаржник зауважує, що така позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 01.07.2014 у справі № 21-244а14 та полягає у тому, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

ДСА України проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, зазначаючи, що ДСА України є лише головним розпорядником коштів для потреб місцевих та апеляційних судів і не наділена правами роботодавця, визначеними КЗпП України, стосовно суддів та не є роботодавцем для суддів в розумінні КЗпП України. Стосовно суті спору відповідач-1 зазначив, що вихідна допомога позивачу не виплачувалась, оскільки станом на день виходу судді Джаваги Г. М. у відставку (16.07.2015) виплата вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою законодавством передбачена не була.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не зявились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, незявлення в судове засідання представників не перешкоджає розгляду скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2014 ОСОБА_2, обіймаючи посаду судді апеляційного суду Запорізької області, звернулась до Вищої ради юстиції з заявою про звільнення з посади судді у відставку (а. с.11).

02.07.2015 Вища рада юстиції прийняла рішення № 112/0/15-15 внести подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Запорізької області у звязку поданням заяви про відставку (а. с.11).

16.07.2015 Верховною Радою України прийнято постанову № 634-VІІІ, якою у зв'язку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_2 звільнено з посади судді апеляційного суду Запорізької області (а. с.42, 43).

24.12.2015 ОСОБА_2 звернулась до ДСА України з заявою, в якій, посилаючись на положення ч.1 ст.136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла на момент подання вищевказаної заяви про відставку від 12.03.2014, просила нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

За результатами розгляду даної заяви, ДСА України листом від 05.01.2016 № Д1605-15-3/16 повідомило ОСОБА_2 про відсутність правових підстав для нарахування та виплати їй вихідної допомоги у зв'язку зі звільненням у відставку з огляду на те, що на момент звільнення позивача у відставку ст.136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів» була виключена.

Вважаючи, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність з не нарахування та невиплати ОСОБА_2 вихідної допомоги судді в зв'язку з відставкою, остання звернулась з даним позовом до адміністративного суду.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав:

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції на дату подання позивачем заяви про звільнення у відставку від 12.03.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

З 01.04.2014 набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, пунктом 28 розділу ІІ якого виключено статтю 136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, з урахуванням закріпленого у ст.58 Конституції України принципу дії закону в часі та просторі, починаючи з 01.04.2014 при звільненні суддів у звязку з відставкою вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою їм не нараховується та не виплачується. Якщо ж звільнення судді у зв'язку з відставкою відбулось до 01.04.2014, то вказана вихідна допомога має виплачуватись.

З наведених вище обставин справи вбачається, що заяву про звільнення з посади судді у відставку подано позивачем 12.03.2014, а постанову про звільнення позивача з посади судді за результатами розгляду цієї заяви прийнято ВРУ 16.07.2015.

За позицією позивача ОСОБА_2 має право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини 1 статті 136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів», оскільки право на відставку було реалізовано позивачем до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», тобто на момент її звернення з заявою про звільнення з посади судді у відставку - 12.03.2014.

За позицією відповідача-1 у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки виплата вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою законодавством не була передбачена станом на день виходу судді Джаваги Г. М. у відставку - 16.07.2015.

Таким чином, для вирішення даного спору по суті зясуванню судом підлягає момент, з якого у позивача виникає право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, в залежності від чого робитиметься висновок про наявність/відсутність у позивача права на отримання такої допомоги.

Так, за приписами ч.ч.1, 3 ст.109 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на дату подання позивачем заяви про звільнення у відставку від 12.03.2014) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення (ч.4 ст.109 вказаного Закону).

Аналогічні приписи містить ч.4 ст.120 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів» в редакції на дату прийняття ВРУ постанови № 634-VІІІ від 16.07.2015, якою звільнено ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Запорізької області.

Відповідно до положень статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, зокрема, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно ч.ч.1, 2, 4, 6 ст.111 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на дату подання позивачем заяви про звільнення у відставку від 12.03.2014) розгляд питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково

Порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної Ради України.

Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

Рішення про звільнення з посади судді приймається більшістю від конституційного складу Верховної Ради України і оформляється постановою Верховної Ради України.

Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Також у п.п.3.1 п.3 Конституційний Суд України у рішенні від 19.11.2013 № 10-рп/2013 (справа № 1-1/2013), крім іншого зазначено, що в Основному Законі України закріплено вичерпний перелік підстав для звільнення судді з посади, що унеможливлює законодавче розширення чи звуження цього переліку. Відповідно до повноважень, передбачених пунктом 3 частини першої статті 85, пунктом 14 частини першої статті 92 Конституції України, Верховна Рада України має право визначати в законах України порядок, умови та наслідки звільнення судді з посади.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

За приписами абз.3 п.7 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.97 №503/97 акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.

При цьому діюче законодавство не встановлює строки, в які має бути розглянута заява судді про звільнення у звязку з відставкою.

Отже, чинним законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у звязку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття.

Враховуючи зазначене, реалізація права позивача на звільнення у звязку з відставкою відбулась у момент прийняття ВРУ відповідної постанови, тобто 16.07.2015, і тому до спірних правовідносин слід застосовувати ті положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття ВРУ такої постанови.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_2 права на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 01.07.2014 у справі № 21-244а14 і полягає у тому, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення, оскільки за положеннями п.п.3.2 п.3 Конституційний Суд України у рішенні від 19.11.2013 № 10-рп/2013 (справа № 1-1/2013) за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

Тобто вихідна допомога судді, який вийшов у відставку, є разовою формою матеріальної винагороди, повязаної з виконанням суддею професійних обовязків, і не може прирівнюватися до пенсійних виплат.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 р. у справі № 808/880/16 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 р. у справі № 808/880/16 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко