Справа № 2-а-3907/12/2170
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" жовтня 2016 р. К/800/13984/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Бухтіярової І.О.
Веденяпіна О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуФермерського господарства «Влада»
на постановуОдеського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2013
у справі№2-а-3907/12/2170
за позовомФермерського господарства «Влада»
доНовокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області
провизнання недійсним податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Влада» звернулось до суду з адміністративним позовом до Бериславської міжрайонної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби (правонаступником якої є Новокаховська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Херсонській області), в якому просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення № від 13.09.2012.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 19.10.2012 позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2013 постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 19.10.2012 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з названою постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що рішення суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з платником податків ПП «Торгсервіс-Інвест» за період серпень 2009 року, за результатами якої складено акт №92/22/32619123 від 06.09.2012;

- вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп.7.2.1 п.7.2, пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем завищено податковий кредит на суму 45 603,33 грн.;

- на підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13.09.2012, яким позивачу збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 57 004,16 грн. (з яких: 45 603,33 грн. - за основним платежем та 11 400,83 грн. - за штрафними санкціями).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки наданими позивачем доказами підтверджено правомірність формування спірних показників податкового обліку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки жодна копія документів, що надані позивачем до суду в якості доказів, не засвідчена у відповідності до п.77 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1242 від 30.11.2011.

Суд касаційної інстанції вважає висновки як суду апеляційної, так і суду першої інстанцій таким, що ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

За змістом ч.1 ст.79 Кодексу адміністративного судочинства України письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанції про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням принципу законності та обґрунтованості судового рішення, встановлених ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки це рішення прийняте за результатами дослідження поданих позивачем письмових доказів, які не є оригіналами документів, а є копіями, які не засвідчені у встановленому порядку.

Однак, суд касаційної інстанції не може погодитися з позицією суду апеляційної інстанції про те, що засвідчення копій документів при поданні до суду має здійснюватися в порядку, передбаченому названою Типовою інструкцією, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №1242 від 30.11.2011, оскільки вказана Типова інструкція встановлює загальні положення щодо функціонування структурних підрозділів з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 затверджено Національний стандарт України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, п.1.1 якого передбачено, що цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (далі - організацій).

Згідно п.5.27 вказаного Національного стандарту відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції прийняте в порядку письмового провадження.

За змістом п.10 ч. 1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі:

1) відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю;

2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання;

3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Отже, виключно у випадку коли справу можна вирішити на основі наявних у ній доказів, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявності підстав, передбачених п.1, п.2, п.3, ч.1 ст.197 названого Кодексу.

Таким чином, враховуючи висновок суду апеляційної інстанції про неналежність наявних у справі письмових доказів (за результатами дослідження яких суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності законних підстав про задоволення позову), колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції помилково здійснив розгляд справи в порядку письмово провадження, оскільки не вбачає можливим вирішити справу судом на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом ч.4, 5 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі, щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи .

Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

З огляду на зміст наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції зазначає, що суд апеляційної інстанції, в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, не вжив передбачених цим Кодексом заходів, не витребував у позивача належні докази, якими останній обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме - оригінали первинних документів, незасвідчені копії яких, що наявні в матеріалах справи, досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не вбачає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, що, з врахуванням передбачених процесуальним законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, постанова суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у даній справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч.2 ст.227 КАС України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, на підставі належних та допустимих доказів встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фермерського господарства «Влада» задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2013 та постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 19.10.2012 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіІ.О. Бухтіярова
О.А. Веденяпін