Справа № 2-а-3615/10/0270
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2011-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2011 р. Справа № 2-а-3615/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Альчука Максима Петровича,

Суддів: Загороднюка Андрія Григоровича

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Ткачук Вікторії Олексіївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: Міністерства внутрішніх справ України, управління МВС України у Вінницькій області

про: визнання протиправним і скасування наказу про звільнення та поновлення на публічній службі

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, про визнання протиправним і скасування наказів про звільнення та поновлення на публічній службі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що п. 5 наказу Міністерства внутрішніх справ України " 818 від 12.07. 2010 року до ОСОБА_2 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни) за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні ст. ст. 7 та 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, невиконання вимог п. 1.1 наказу від 26.03.2010 року "Про стан дисципліни й законності в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ та заходи щодо його покращення", Інструкції про організацію проведення Державтоінспекцією державного технічного огляду колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МВС від 30.12.2008 року № 703, та неналежне виконання своїх функціональних обовязків. Наказом начальника ГУМВС України у Вінницькій області від 16.08.2010 року № 149 о/с ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Погребищенського РВ ГУМВС України у Вінницькій області в запас Збройних Сил на підставі п. "е" ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни).

Позивач, вказуючи на протиправність оскаржуваних наказів, вказує про відсутність вчинених ним порушень, не врахування тяжкості проступку його особі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та просила суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на висновок службового розслідування яким встановлено грубі порушення ст. 5 Закону України "Про міліцію", ст. ст. 1, 7 та 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, невиконання вимог наказів і розпоряджень МВС з питань зміцнення дисципліни і законності, що виразилось у неналежній організації роботи, а також контролю за діяльністю особового складу під час проведення державного технічного огляду.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень.

Судом встановлено, що предметом цього спору є питання законності звільнення особи з займаної посади, а отже, зясування цих обставин та правомірності дій відповідача і має бути перевірене в судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 2 КАС України з метою прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до доручення Міністра внутрішніх справ України комісією з 14 до 20 червня 2010 року з виїздом до Вінницької області було проведено службове розслідування діяльності окремих працівників УДАІ ГУ МВС України у Вінницькій області у сфері здійснення перевірки технічного стану транспортних засобів під час державного технічного огляду за протоколами від імені ФОП "ОСОБА_5В.".

Встановлено, що всупереч вимогам п. 26 Порядку проведення державного технічного огляду колісних транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9.07.2008 року № 606, п. 4.5 Інструкції про організацію проведення Державтоінспекцією державного технічного огляду колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МВС від 30.12.2008 року № 703, окремі працівники ДАІ під час проведення техогляду без відповідної перевірки безпідставно приймали протоколи перевірки технічного стану, виданих пересувними діагностичними лабораторіями ФОП "ОСОБА_5В.". Так, ФОП "ОСОБА_5В." 19.05.2009 року був уповноважений у встановленому порядку на проведення перевірки технічного стану транспортних засобів під час державного технічного огляду, як стаціонарна вимірювальна лабораторія. Згідно з матеріалами про уповноваження, перевірка технічного стану та оформлення її результатів повинні були здійснюватися лише в місці розташування виробничого приміщення по вул. Черняховського, 6, м. Вінниці.

У червні 2009 року вказаний субєкт господарювання, порушивши вимоги п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.07.2008 № 607 "Про затвердження Порядку надання субєктам господарювання повноважень на проведення перевірки технічного стану колісних транспортних засобів під час державного технічного огляду", не повідомив органи Державтоінспекції про зміну відомостей у частині створення двох пересувних вимірювальних лабораторій на базі автомобілів ГАЗ 2752-404 "Газель". Зазначені автомобілі виїжджали до переважної більшості районів області, де працівники ФОП "ОСОБА_5В." проводили поверхневі огляди технічного стану автомототранспорту та причепів і, фактично, були зосереджені на видачі протоколів контролю КТЗ на відповідність експлуатаційним вимогам безпеки технічного стану, що стали підставою для проведення працівниками Державтоінспекції технічного огляду.

Не зважаючи на те, що пересувні лабораторії ФОП "ОСОБА_5В." були створенні незаконно та не мали відповідних повноважень на проведення перевірок технічного стану транспортних засобів, вони здійснювали техогляд транспорту по всій області, за результатами яких видавали протоколи техогляду.

Працівники ДАІ не здійснювали перевірку факту видачі протоколу перевірки технічного стану, а діяли за вказівками керівництва УДАІ області та керівника ВВБ у Вінницькій області, без відповідної перевірки приймали як підставу для проведення державного технічного огляду, а в деяких випадках особисто сприяли діяльності вказаного субєкта та власноручно оформляли такі протоколи.

Із вищезазначеного не вбачається в чому саме виразилось порушення ОСОБА_6 службової дисципліни під час перебування на посаді начальника ВДАІ з ОАТ Погребищенського району та АТІ УДАІ ГУ МВС України у Вінницькій області, адже жодним нормативним актом не було передбачено обовязку начальника районного підрозділу Державтоінспекції перевіряти наявність повноважень на проведення перевірки технічного стану транспортних засобів у субєкта підприємницької діяльності, який видає протоколи контролю колісних транспортних засобів на відповідність експлуатаційним вимогам безпеки до технічного стану установленої форми.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобовязаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обовязків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Відповідно до ст. 14 зазначеного закону встановлено, що з метою зясування усіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування, яке має бути завершене протягом місяця з дня призначення і проводиться за участю безпосереднього начальника порушника; при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо; звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ не відповідає зазначеним умовам.

Про це зокрема свідчить той факт, що в наказі № 149 о/с від 16.08.2010 року фактично не відображені належним чином підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення: не конкретизовано, яке порушення трудової дисципліни, здійснив ОСОБА_2

Необхідно звернути увагу і на той факт, що позивача не було ознайомлено з виданим наказом у встановленому законом порядку взагалі, адже дисциплінарне стягнення оголошується у розпорядженні, наказі і повідомляється працівникові під розписку (ст. 19 КЗпП України). Крім того, згідно із ч. 8 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При цьому, ОСОБА_2 було звільнено в період тимчасової непрацездатності, як це підтверджується, зокрема листками непрацездатності № № 374195, 374583 (а.с. 137, 138). Із наданих пояснень позивача вбачається, що повідомлення про звільнення було направлено простими листами 08.08.2010 року та 16.08.2010 року. Фактично, позивач отримав копію оскаржуваного Наказу Міністра внутрішніх справ України № 818 від 12.07.2010 року у відділі роботи з особовим складом УМВС України у Вінницькій області лише 03.09. 2010 року після закінчення стаціонарного лікування.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11. 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці, стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо на день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність.

Конституції України зобовязує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, відповідний субєкт владних повноважень повинен діяти згідно із законом, оскільки його повноваження вичерпно визначені у законі.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобовязує суд, зокрема, надавати закону тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення закону в жодному разі не може спричиняти несправедливих обмежень таких прав.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом зясовано, що оскаржувані накази, яким позивача звільнено з посади начальника Погребищенського районного відділу ГУМВС України, не відповідають вимогам про їх правомірність, оскільки прийняті не обґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, що мають значення у справі за відсутності вини позивача у ситуації що виникла, упереджено та не розсудливо, з прямим умислом та каральною метою, без врахування пояснення ОСОБА_2, без дотримання принципу рівності перед законом.

Так, згідно із ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 цього ж статуту передбачений порядок накладання дисциплінарних стягнень, зокрема, ч. 3 встановлений обовязок проведення розслідування за участю безпосереднього начальника порушника. Дані норми відповідачами не виконано, оскільки безпосередній керівник позивача - начальник ГУМВС України у Вінницькій області, участь у службовому розслідуванні не брав.

Частиною 10 цієї ж статті визначено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо.

Частиною 15 передбачено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як вбачається з матеріалів справи, оглянутої в судовому засіданні особової справи, за час роботи в органах внутрішніх справ позивач зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, неодноразово заохочувався правами начальників різних рівнів.

В даному випадку, суд оцінюючи в співвідношенні дисциплінарний проступок та вид стягнення, приходить до висновку, що відповідачами без повного урахувань обставин, що слугують критерієм у визначені необхідного виду стягнення, видано накази про звільнення.

Як зясовано в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, вчинене ОСОБА_2 порушення не спричинило негативних наслідків, не призвело до завдання збитків державі та іншим особам. Крім того, згідно службових характеристик, за своїми морально-діловими якостями гідний до несення служби.

Документи надані відповідачами, не містять доказів того, що оскаржуваний наказ є правомірним. В судовому засіданні представник відповідача не навела аргументів щодо відмови у задоволенні позову. А тому вимоги ч. 2 ст. 71 КАС України щодо свого обовязку довести правомірність прийнятого рішення відповідачем не виконано.

З огляду на вищевикладене позов підлягає задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування наказу п. 5 наказу Міністра внутрішніх справ України № 818 від 18.07.2010 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих УДАІ ГУ МВС України у Вінницькій області", наказу начальника ГУ МВС України у Вінницькій області № 149 о/с від 16.08.2010 року "Про звільнення підполковника міліції ОСОБА_2 з посади начальника Погребищенського районного відділу ГУМВС України, поновлення на посаді публічної служби.

У відповідності із вимогами ст. 25 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Разом з тим, відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби, а тому суд приходить до висновку, що рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягає до негайного виконання.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а порушене право позивача поновленню шляхом скасування наказів про звільнення та поновленні позивача на військовій службі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 5 наказу Міністра внутрішніх справ України №818 від 12.07.2010 року про звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУМВС України у Вінницькій області по особовому складу № 149 о/с від 16.08.2010 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Погребищенського РВ УВМС України у Вінницькій області.

Стягнути з УМВС України у Вінницькій області заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на посаді.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 15.01.11

Головуючий суддя Альчук Максим Петрович

судді Загороднюк Андрій Григорович

ОСОБА_1