Справа № 806/1604/16
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м.Житомир справа № 806/1604/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Грабський А.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії прокуратури Житомирської області щодо не нарахування та невиплати йому заробітної плати за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру"; зобовязати прокуратуру Житомирської області нарахувати та виплатити заборговану заробітну плату у відповідності до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" та стягнути її на його користь за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 у розмірі 52390,40 грн.; зобовязати прокуратуру Житомирської області вирахувати його середній заробіток відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" та стягнути його за весь час затримки по день фактичного розрахунку; стягнути з прокуратури Житомирської області моральну шкоду, завдану йому незаконним діями прокуратури у розмірі невиплачених коштів 52390,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 01.07.2015 по 14.12.2015 його заробітна плата нараховувалась, виходячи з посадового окладу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури", зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 763, проте заробітна плата за вищевказаний період, повинна була нараховуватись прокуратурою Житомирської області, виходячи з посадових окладів, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідач у письмових запереченнях на позов не визнає позовні вимоги, посилаючись на те, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Саме тому позивачу заробітна плата нараховувалася, виходячи з посадового окладу, який передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури", зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року №763. Відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі.

Позивач у судовому засіданні 04.10.2016 позовні вимоги підтримав, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення на позов та просив розглядати справу без його участі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 з 25.09.2001 по 14.12.2015 працював в органах прокуратури Житомирської області (а.с. 10-12).

Наказом прокурора Житомирської області №503-к від 14.12.2015 ОСОБА_2 звільнено з посади прокурора Овруцької міжрайонної прокуратури Житомирської області та з органів прокуратури у звязку із реорганізацією і скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 13).

З розрахункового листа встановлено, що позивачу за період з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року заробітна плата нараховувалась відповідачем, виходячи з посадового окладу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури", зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 763.

Проте, на думку позивача, заробітна плата за вищевказаний період, повинна була нараховуватись прокуратурою, виходячи з посадових окладів, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру".

Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та невиплати заробітної плати за період з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року включно відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" неправомірними, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

У відповідності до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 13 Закону України "Про оплату праці" визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.3 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, згідно п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" установлено, що Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік, а також, що норми і положення ст.81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Суд зазначає, що Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він є спеціальним законом, оскільки регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням. Особливістю цього закону є і те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням.

Таким чином, Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", як спеціальний Закон, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надає повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Так, Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 внесені зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" якого доповнено пунктом 26, де серед іншого встановлено, що норми і положення статті 81, пунктів 13,14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Закон України "Про прокуратуру" прийнято 14.10.2014, у той час Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" прийнято 28.12.2014, тобто пізніше.

Відтак, саме положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" слід застосовувати в даному випадку щодо застосування норм і положень ст.81 Закону України "Про прокуратуру" у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 р. "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №763 від 30.09.2015 р., визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

Водночас, відповідно до п.13 розділу ХІІІ Закону України "Про прокуратуру" Кабінету Міністрів України доручено: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Однак, Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги зазначеної норми.

Водночас, реалізація положень Закону України "Про прокуратуру" є неможливою без внесення відповідних змін до Бюджетного Кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505.

Враховуючи наведене, оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 31.05.2012 р. №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури" щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників, не внесено, а Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень ст.81 Закону України "Про прокуратуру" не передбачено, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Такий висновок узгоджується із правовою позицію Верховного Суду України, викладеною у постановах від 04.11.2015 у справі №21-1461а15 та від 30.03.2016 у справі №822/504/13-а.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення позивачу нарахування та виплати заробітної плати за період з 01 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Також суд враховує, що згідно із ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно зі ст.22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що, у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, а тому відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Керуючись статтями 158-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст постанови виготовлено: 17 жовтня 2016 р.