Справа № 826/14378/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 вересня 2016 року № 826/14378/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Качура І.А. Данилишин В.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Національного банку України, третя особа: ПАТ «Універсал Банк»

провизнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного банку України, третя особа: ПАТ «Універсал Банк» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання надати інформацію на запит від 19.01.2015.

Позов обґрунтовано тим, що в порушення Закону України "Про звернення громадян" відповідачем не надано відповідь по суті звернення позивача від 19.01.2015.

Позивач клопотав про вирішення справи без його участі.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.12.2015 ОСОБА_1 звернувся до Національного банку України із запитом про надання інформації чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу ЗАТ «ОТП Банк», чи надходила заявка від 29.02.2008 про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 120 000 від Заявника через Банк і купівлю української гривні.

Листом від 28.01.2015 №19-008/5248 Національний банк України повідомив позивача про відмови у задоволенні запиту від 19.01.2015, оскільки запитувана інформація належить до банківської таємниці.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною ж 1 статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено поняття публічної інформації як відображеної та задокументованої будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформації, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Як встановлено ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи, можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Запитувана позивачем інформація не є продуктом створеним відповідачем у процесі виконання своїх обов'язків, отже така інформацію в даному випадку не є публічною інформацією в розумінні вказаного вище Закону.

З матеріалів справи вбачається, що 29.02.2008 між позивачем та ВАТ «Банк Універсал» було укладено кредитний договір про отримання позивачем кредиту в сумі 120 000 доларів США для придбання нерухомого майна. Позивач стверджує, що право власності на вказані кошти до нього, позивача не перейшло, валютний рахунок не відкривався, заявка на конвертацію валюти не подавалась. З огляду на викладене, позивач звернувся з вказаним запитом.

Відповідно ж до ст. 2 Закону України "Про звернення громадян" законодавство України про звернення громадян включає цей закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Оскільки запитувана позивачем інформація впливає на його права, отже запит позивача підлягає вирішенню в порядку Закону України «Про звернення гроамадян».

За змістом ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), скарги і заяви (клопотання) й останніми є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 5 вищевказаного Закону встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Положеннями статті 15 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідь на запит від 19.01.2015 надано відповідачем від 28.01.2015, отже у строк визначений згадуваними нормами Закону.

Нормами статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон про банки) визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 Закону про банки інформація, що містить банківську таємницю, може бути розкрита банками з письмового дозволу власника цієї інформації.

Міжбанківський валютний ринок України відповідно до постанови Правління НБУ від 10.08.2005 р. № 281 є сукупністю правових відносин у сфері торгівлі іноземною валютою в Україні між суб'єктами ринку, між суб'єктами ринку та їх клієнтами (у тому числі банками-нерезидентами), між суб'єктами ринку і Національним банком, а також Національним банком і його клієнтами. До суб'єктів ринку відносять уповноважені банки та фінансові установи, які мають відповідну ліцензію на здійснення операцій з іноземною валютою. Регулювання діяльності міжбанківського валютного ринку України забезпечується Національним банком України.

Уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) бере участь у Системі підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України з іншими уповноваженими банками (уповноваженими фінансовими установами) як покупець та/або як продавець кожного виду іноземної валюти Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року N 34.

Уповноважений банк (уповноважена фінансова установа), який планує взяти участь у валютній інтервенції (інтервенція за єдиним курсом, валютний аукціон, адресна інтервенція), подає заявку на участь у Системі підтвердження угод для проведення операцій з купівлі-продажу іноземних валют з Національним банком України.

Для здійснення операції з купівлі-продажу іноземної валюти з Національним банком України уповноважений банк подає до Національного банку України не пізніше ніж за дві години до закінчення функціонування Системи підтвердження угод заявку на участь у Системі підтвердження угод. Для здійснення операції з купівлі іноземної валюти ця заявка має містити інформацію за кожним видом валют: загальну суму купівлі (із зазначенням у тому числі суми купівлі іноземної валюти для подальшого продажу клієнтам), курс, за яким банк бажає здійснити операцію з купівлі іноземної валюти. Для здійснення операції з продажу іноземної валюти заявка має містити інформацію за кожним видом валют про суму операції (у тому числі продаж коштів, які були куплені в клієнтів протягом операційного дня), а також курс, за яким банк бажає продати Національному банку України іноземну валюту.

Як зазначено вище, у запиті від 19.01.2015 позивачем запитувалась інформація про участь ПАТ «Універсал Банк» у торгах на міжбанківському валютному ринку України.

В роз'ясненнях з питань виконання окремих вимог Закону про банки, викладених у листі Національного банку України від 19.04.2001 № 18-112/1467-2599, зазначено, що дозвіл на розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, який надається юридичною особою, повинен бути підписаний керівником або уповноваженою ним особою та скріплений печаткою юридичної особи.

Дозвіл на розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, який надається фізичною особою, підписується цією особою. Підпис фізичної особи повинен бути засвідчений керівником банку чи уповноваженою ним особою та скріплений печаткою банку або засвідчений нотаріально.

В матеріалах справи відсутні докази наявності дозволу від ПАТ «Універсал Банк» на надання Національним банком України вищезазначеної інформації про проведені на міжбанківському валютному ринку операції.

Крім того, вимоги пункту 2.5 глави 2 Правил проведення Торговельної сесії та здійснення окремих операцій, пов'язаних з купівлею-продажем іноземних валют та банківських металів (далі -Правила)1, у частині подання уповноваженим банком розгорнутої заявки до Національного банку України розповсюджувалися виключно на операції уповноваженого банку з купівлі-продажу іноземної валюти у Національного банку України, який є тільки одним з учасників міжбанківського валютного ринку України.

Враховуючи те, що переважна кількість заявок клієнтів уповноважених банків, зокрема, клієнтів ПАТ «Універсал Банк», задовольнялася банками на міжбанківському валютному ринку України не тільки за рахунок операцій з купівлі-продажу іноземної валюти за гривню у Національного банку України, посилання на вимоги пункту 2.5 глави 2 Правил.

Оскільки запитувана ОСОБА_2 від імені гр. ОСОБА_1 інформація щодо участі ПАТ «Універсал Банк» у торгах на міжбанківському валютному ринку України відповідно до статті 60 Закону про банки належить до банківської таємниці, дозвіл від ПАТ «Універсал Банк» на надання Національним банком України вищезазначеної інформації в матеріалах справи відсутній, отже відмова відповідача надати інформацію на запит від 19.01.20105 є обгрунтованою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час розгляду запиту позивача діяв у спосіб та в межах своїх повноважень, передбачених законодавством і не допустив порушень вимог Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

В.М. Данилишин