Справа № 362/2394/16-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/2394/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Орда О.О. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації (далі по тексту - відповідач), в якому просив:

- визнати рішення управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області про відмову у встановленні ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни протиправним;

- зобов'язати управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, зобов'язано управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області переглянути рішення про відмову у встановленні ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі на його ім'я посвідчення інваліда війни і прийняти законне рішення. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині про відмову у задоволенні позову, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції в частині про відмову у задоволенні позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити та зобов'язати відповідача встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з вимогами ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині про задоволення позову сторонами не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії НОМЕР_1 від 03.12.2004.

З 20.11.1985 по 21.11.1989 ОСОБА_2 працював старшим стрілком ВОХР в управлінні будівництва Чорнобильської АЕС.

26.04.1986 позивач працював у м. Прип'ять, де виконував обов'язки по охороні деревообробного цеху ДОЦ, що підтверджується трудовою книжкою та відповідною довідкою Управління будівництва Чорнобильської НОМЕР_2 від 30.11.1992 року про те, що ОСОБА_2 за роботу в населеному пункті м. Прип'ять в зоні відчуження за 26 квітня 1986 року по місцю роботи в Управлінні будівництва Чорнобильської АЕС нарахована заробітна плата та маршрутний лист учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1986 року ОСОБА_2 щодо факту охорони об'єкта з 17 години 00 хвилин 25 квітня 1986 року до 09 години 00 хвилин 26 квітня 1986 року а саме деревообробного цеху УБ ЧАЕС.

19.01.2016 ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни.

21.01.2016 листом позивача повідомлено про відмову у наданні вказаного статусу, яка мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження статусу військовослужбовця, особи вільнонайманого складу, належності до начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань або участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань ЦО та яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач був залучений до складу формувань цивільної оборони та став інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі поданих документів він має право на отримання статусу інваліда війни.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р. №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 10 цього Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Таким чином, реалізувати свої права і отримати відповідні пільги, встановлені законодавством для інвалідів війни, позивачі можуть шляхом отримання в органах праці та соціального захисту населення посвідчення інваліда війни шляхом подання відповідних документів.

Враховуючи норми чинного законодавства України, зокрема, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для отримання статусу інваліда війни необхідно наявність інвалідності отриманої внаслідок захворювань пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи; підтвердження участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

Судом першої інстанції встановлено, що причинний зв'язок інвалідності з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується довідкою до акту МСЕК (а.с. 11).

Крім цього, позивачем було надано відповідачу всі необхідні документи та відомості, які дають йому право на отримання статусу інваліда війни, а тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про порушення відповідачем права позивача на встановлення йому статусу інваліда війни.

В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні вимог адміністративного позову про зобов'язання управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд першої інстанції виходив з того, що зазначені вимоги відносяться до дискреційних повноважень відповідача, у зв'язку з чим для захисту порушених прав ОСОБА_2 прийшов до висновку про зобов'язання управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області переглянути рішення про відмову у встановленні ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі на його ім'я посвідчення інваліда війни і прийняти законне рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Відповідно до п. 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р. №302 "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

За вказаних обставин, суд не вправі втручатися у такі повноваження і зобов'язувати відповідача прийняти відповідне рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що державний орган, рішення якого скасовано в судовому порядку, не може за результатами розгляду поданих документів приймати таке ж рішення, що було визнано незаконним.

Наведене є гарантією захисту порушеного права особи, що звернулася за судовим захистом.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимог адміністративного позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 19.10.2016

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.