Справа № 2а/0270/1795/11
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2011-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2011 р. Справа № 2а/0270/1795/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Мультян Марини Бондівни,

при секретарі судового засідання: Яковенко Дмитро Олександрович

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2 - представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницького обласного центру зайнятості

про: визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати і виплатити грошову допомогу

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру зайнятості про визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати і виплатити грошову допомогу.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.04.11 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач працювала на різних посадах державного службовця та має стаж роботи на державній службі понад 22 роки 6 місяців, про що свідчать записи її трудової книжки. 14.03.2011 року позивача звільнено із займаної посади на підставі частини 1 пункту 2 статті 40 КЗпП України, тобто, за станом здоров'я та виходом на пенсію, що відображено в трудовій книжці. На звернення позивача до керівництва Вінницького обласного центру зайнятості щодо виплати їй грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів, що передбачено статтею 37 Закону України "Про державну службу", відповідач листом №13-14/1080 від 11.04.2011 року протиправно відмовив у виплаті позивачу вказаної грошової допомоги. Підставами відмови слугувало те, що пункт 2 статті 40 КЗпП України не передбачає виходу на пенсію, а тому державному службовцю не виплачується передбачена статтею 37 Закону України "Про державну службу" грошова допомога у розмірі 10 місячних окладів.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач в письмових запереченнях від 04.05.2011 року та його представник в судовому засіданні вважають позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, зазначивши, що обов'язковою умовою для виплати допомоги, передбаченої статтею 37 Закону України "Про державну службу", є звільнення працівника з посади державного службовця у зв'язку з виходом на пенсію. Враховуючи той факт, що підставою для звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України не є вихід на пенсію, державному службовцю не виплачується передбачена статтею 37 Закону України "Про державну службу" грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів та не може бути присвоєно черговий ранг поза межами відповідної категорії посад ( стаття 26 названого Закону). З огляду на вказане Вінницький обласний центр зайнятості вважає свої дії правомірними та вчиненими в межах чинного законодавства, а отже, будь-яких прав, свобод та інтересів позивача не порушено, з огляду на що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази та матеріали справи, в судовому засіданні встановлено наступне.

ОСОБА_1 має трудовий стаж державного службовця понад 22 роки та 6 місяців, що підтверджується копією її трудової книжки (а.с.5-9).

Відповідно до наказу Вінницького обласного центру зайнятості №104-к від 14.03.2011 року, ОСОБА_1 звільнено з роботи у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, який перешкоджає виконанню службових обов'язків, пункт 2 статті 40 КЗпП України (а.с.10).

Судом з'ясовано, що на момент звільнення, позивач досягла віку, який гарантував їй достроковий вихід на пенсію, відповідно до статті 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні".

Як вбачається з матеріалів справи, пенсійне посвідчення позивач одержала 07.04.2011 року (а.с. 12).

16.03.2011 року позивач письмово звернулась до відповідача з проханням виплатити їй грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Вінницький обласний центр зайнятості листом від 11.04.2011 року №13-14/1080 повідомив позивача, що законних підстав для виплати грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів немає (а.с. 13).

Зокрема, за твердженням представника відповідача, грошова допомога у розмірі 10 посадових окладів виплачується при розірванні трудового договору у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Оскільки позивач був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, у відповідача не було законних підстав для виплати позивачеві зазначеної грошової допомоги. Натомість, на підставі статті 44 КЗпП України позивачу має виплачуватися вихідна допомога у розмірі не менше середньомісячного заробітку.

Вважаючи зазначені дії відповідача щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів у зв'язку з виходом на пенсію протиправними, позивач оскаржив їх в судовому порядку, звернувшись з даним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду.

Проаналізувавши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" (у редакції чинній станом на момент звільнення позивача), особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.

Оскільки в преамбулі Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" зазначено, що він гарантує ветеранам праці та громадянам похилого віку рівні з іншими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для повноцінного способу життя, а також у зв'язку з тим, що зазначений закон не встановлює обмежень для громадян похилого віку в залежності від посад, які вони займали до виходу на пенсію, суд дійшов висновку, що норма, викладена у статті 21 зазначеного закону, повинна застосовуватися також у разі призначення пенсій відповідно до Закону України "Про державну службу".

Згідно з частиною 2 статті 37 Закону України "Про державну службу", на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до ч. 13 статті 37 Закону України "Про державну службу", державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Крім того, у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що при припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як статтею 44 КЗпП України, так і іншими нормами закону. Так, зокрема, при звільненні державного службовця у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі вихідна допомога виплачується йому не за статтею 44 КЗпП, а згідно зі статтею 37 Закону "Про державну службу".

З огляду на вищевказане, суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що у нього не було законних підстав для виплати позивачу грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів, через звільнення останнього за пунктом 2 статті 40 КЗпП України.

Посилання відповідача як на обґрунтування заперечення проти позову на те, що підставою для звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України не є вихід на пенсію, суд також вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу", крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону); 2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону); 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону); 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону); 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону; 7) неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 цього Закону.

З наведеного слідує, що виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів законодавець пов'язує насамперед з виходом державного службовця на пенсію, а не з підставами припинення трудового договору. Натомість, ані положеннями ст. 36 Кодексу законів про працю України ані статті 30 Закону України "Про державну службу" не встановлено такої самостійної підстави для припинення укладеного з державним службовцем трудового договору, як вихід особи на пенсію.

Як встановлено судом, після припинення трудових правовідносин між сторонами у зв'язку з виявленою невідповідністю позивача займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає виконанню службових обов'язків, остання звернувся до Вінницького обласного центру зайнятості із заявою про призначення їй пенсії державного службовця, а в подальшому - про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, в якій зазначила про вихід на пенсію згідно із Законом України "Про державну службу".

Таким чином, оскільки позивач за своїм віком, страховим стажем та стажем державної служби набула права на достроковий вихід на пенсію відповідно до статті 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", та реалізувала це право, припинивши з відповідачем трудові відносини, відповідач зобов'язаний був виплатити їй грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів у відповідності до частини 13 статті 37 Закону України "Про державну службу".

Суд звертає увагу позивача на те, що використання особою такої додаткової соціальної гарантії з боку держави, як достроковий вихід на пенсію за певних умов не може бути підставою для позбавлення її соціальних гарантій, установлених іншими законами, зокрема, права на встановлену статтею 37 Закону України "Про державну службу" грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів у разі виходу на пенсію.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані сторонами докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені вище критерії відповідачем не дотримані.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Доказів які б спростовували вищевикладене відповідачем не надано, правомірність своїх дій щодо відмови у виплаті позивачеві грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів не доведено, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання виплатити позивачу грошову допомогу слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі вказаного, судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Вінницького обласного центру зайнятості щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів, як державному службовцю.

3. Зобов'язати Вінницький обласний центр зайнятості виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (вул. Ф. Кона, 18/71, м. Вінниця, 21000) 3,40 грн. (три гривні 40 копійок) в рахунок відшкодування судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна