Справа № П/811/348/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2016 рокусправа № П/811/348/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року по справі № П/811/348/16 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішень та вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 24.03.2016, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 510,00 грн; податкове повідомлення-рішення № від 24.03.2016 в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 191493,60 грн, у тому числі 153194,87 грн основного платежу та 38298,73 грн штрафних (фінансових) санкцій; рішення № від 10.03.2016 в частині донарахування єдиного соціального внеску за 2014 рік в сумі 64091,68 грн, у тому числі 58265,16 грн основного платежу та 5826,52 грн штрафних санкцій; вимогу № Ф-000061302 від 10.03.2016 в частині нарахованого єдиного соціального внеску за 2014 рік у сумі 58265,16 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 24 березня 2016 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 24 березня 2016 року в частині 153008,20 грн основного платежу та 38252,06 грн штрафних (фінансових) санкцій. Визнано протиправною та скасовано вимогу № Ф-000061302 від 10 березня 2016 року в частині нарахованого єдиного соціального внеску за 2014 рік у сумі 57833,34 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення № про застосування штрафних санкцій в частині застосованих штрафних санкцій у розмірі 5804,93 грн.

Вважаючи вказане рішення суду таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовну повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на правомірність спірних рішень та вимоги, винесених у відношенні Позивача, оскільки перевіркою встановлено завищення позивачем у перевіряємому періоді задекларованих витрат, зокрема, у зв'язку з включенням до їх складу сум за оренду виробничих та складських приміщень за господарським операціями з ТОВ «Рубантранс». Позивач не надав жодного документального підтвердження складової орендної плати, у той час, як ФОП ОСОБА_1 є засновником і керівником ТОВ «Рубантранс», а тому здійснює контроль за бізнес-рішеннями та має можливість впливати на результати їхньої діяльності. Крім того, господарські операції не пов'язані з підприємницькою діяльністю позивача. Також, листом від 23.02.2016 № 11357/10/11-23-13-02 відповідач витребував у позивача обґрунтований розрахунок суми орендної плати зазначеної в договорах оренди нежитлових приміщень укладених з ТОВ «Рубантранс» разом з розшифровкою фактично понесених витрат по орендній платі (підтверджених документально), однак, в цій частині вимоги листа позивачем не виконано.

Позивач у поданих до суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець у Виконавчому комітеті Кіровоградської міської ради 08.06.2007 та як платник податків перебуває на обліку у відповідача. Основними видами його діяльності є, зокрема, оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

У період з 10.02.2016 по 01.03.2016 посадовими особами контролюючого органу проведено документальну виїзну планову перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складений Акт № 137/11-23-13-02/НОМЕР_1 від 10.03.2016 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого позивач порушив п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у зв'язку з чим, донараховано єдиного внеску в сумі 95859,89 грн, у тому числі за 2014 рік у сумі 58265,16 грн, за 2015 рік у сумі 37594,73 грн; пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим, донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 169446,20 грн, у тому числі за 2013 рік на суму 127499,95 грн, за 2014 рік - 25694,92 грн, за 2015 рік - 16251,33 грн; пп.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.1, 44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України стосовно ненадання посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документи, що належать та пов'язані з предметом перевірки. Такі висновки обґрунтовані тим, що в результаті перевірки встановлено завищення позивачем витрат за 2013 рік на суму 750000,00 грн та за 2014 рік на суму 166666,67 грн, внаслідок безпідставного віднесення до їх складу сум за господарськими операціями з ТОВ «Рубантранс» щодо оренди адміністративної будівлі та складського приміщення, а також заниження оподатковуваного доходу за 2014 рік від реалізації товарів та послуг на суму 1244,44 грн і за 2015 рік на суму 108342,17 грн через не включення до його складу суми кредиторської заборгованості, щодо якої минув строк позовної давності в розмірі 108166,67 грн та суми виручки в розмірі 175,50 грн. При цьому висновки податкового органу про завищення позивачем витрат на суму 916666,67 грн, у тому числі за 2013 рік на суму 750000,00 грн та за 2014 рік на суму 166666,67 грн, на сплату на користь ТОВ «Рубантранс» оренди адміністративної будівлі та складського приміщення обґрунтовані тим, що ФОП ОСОБА_1 є засновником та керівником ТОВ «Рубантранс», а тому вони вважаються пов'язаними особами. При цьому, жодного підтвердження складової орендної плати позивач не надав. У зв'язку із збільшенням оподатковуваного доходу позивача, відповідач розрахував додаткові зобов'язання по сплаті єдиного соціального внеску.

На підставі Акта перевірки Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-000061302 від 10.03.2016 на суму недоїмки з єдиного внеску у розмірі 95859,89 грн; рішення № від 10.03.2016 про застосування штрафних санкцій у розмірі 9585,99 грн.

Також на підставі акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 24.03.2016, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 211807,75 грн. в тому числі за основним зобов'язанням в розмірі 169446,20 грн та за штрафними санкціями 42361,55 грн.; та податкове повідомлення-рішення № від 24.03.2016, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 510 грн. на підставі ч.1 п.121.1 ст. 121 ПКУ.

Не погодившись в повній мірі з такими рішеннями і вимогою в частині, яка стосується визначення грошових зобов'язань з ПДФО та ЄСВ у зв'язку із виключенням із витрат позивача вартості сплаченої в 2013-2014 роках орендної плати в розмірі 916666,67 грн., а також щодо накладення штрафу, позивач звернувся з позовом до суду. В іншій частині вказані рішення не оскаржуються.

Також судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за договором оренди (суборенди) від 01.01.2013 ФОП ОСОБА_1 одержав від ТОВ «Рубантранс» в суборенду адміністративну будівлю з необхідною оргтехнікою та меблями загальною площею 48 кв.м.; складське приміщення загальною площею 200 кв.м, допоміжне ремонтне приміщення з обладнанням для виконання ремонтних робіт загальною площею 50 кв.м, а також у період з 01.10.2013 р. по 31.12.2013 р. виробниче приміщення з системою опалення загальною площею 420 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Кіровоград, вул. Виставочна, 1В, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та податковими накладними.

Протягом 2013 року ФОП ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Рубантранс» плату за суборенду приміщень у загальному розмірі 900000,00 грн, у тому числі ПДВ - 149999,97 грн, на підтвердження чого до суду надано платіжні доручення (а.с.130-144). При цьому, суму 750000 грн позивачем віднесено до складу документально підтверджених витрат за 2013 рік, пов'язаних з господарською діяльністю.

За договором оренди (суборенди) від 03.01.2014, протягом 2014 року, ФОП ОСОБА_1 оплачено ТОВ «Рубантранс» плату за суборенду приміщень у загальному розмірі 200000 грн, у тому числі ПДВ 33333,32 грн, що підтверджено платіжними дорученнями (а.с.145-147). Сума 166666,68 грн позивачем віднесено до складу документально підтверджених витрат за 2014 рік, пов'язаних з господарською діяльністю. Вищевказані господарські операції позивача з ТОВ «Рубантранс», за якими ФОП ОСОБА_1 сформовано витрати за 2013-2014 рік, підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, мали реальний характер та спричинили фактичну зміну майнового стану сторін. Реальність таких господарських операцій не заперечується податковим органом.

Вказані обставини не є спірними і знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що витрати позивача на оренду майна пов'язані із господарською діяльністю, а надані документи підтверджують обґрунтованість їх включення до витрат позивача, тому його позов є обґрунтованим. При цьому суд зазначив, що складу правопорушення, за яке до нього застосовано штраф, позивач не вчиняв, оскільки надав всі наявні і передбачені законом первинні документи.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування, платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких, передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Положеннями п.177.1 ст.177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

З огляду на приписи пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування та витрати банківських установ.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Так, Податковий кодекс України визначає, які суми можуть бути віднесені платником податку до складу витрат та встановлює обмеження стосовно сум, які не підлягають включенню до витрат, безпосередньо пов'язаних з господарською діяльністю.

Підпунктом 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України установлено, що пов'язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють.

Водночас, Податковим кодексом України не встановлено обмежень щодо включення сум до складу витрат за господарськими операціями з пов'язаними особами, а також обов'язку платника податків особливим чином обґрунтовувати складові ціни за такими операціями.

Отже, саме по собі встановлення контролюючим органом факту, що господарські операції здійснено між пов'язаними особами не може бути підставою для не визнання витрат за відповідними операціями за умови, якщо такі операції відбувалися реально, спричинили зміни у майновому стані сторін та пов'язані з господарською діяльністю платника податку, яким сформовано витрати. Як вбачається з досліджених судом першої інстанції матеріалів справи господарські операції позивача з ТОВ «Рубантранс» за якими ФОП ОСОБА_1 сформовано витрати за 2013 рік, які підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, мали реальний характер та спричинили фактичну зміну майнового стану сторін. При цьому операції із оренди у ТОВ «Рубантранс» адміністративного та складських приміщень безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача, яка здійснюється ним у сфері оптової та роздрібної торгівлі та послуг із технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів.

В Акті перевірки відповідач посилається на порушення норми пп. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII, яка набрала чинності з 01.01.2015, тобто після виникнення спірних правовідносин. Тому, висновок відповідача про завищення позивачем витрат на суму 916666,67 грн, у тому числі за 2013 рік - 750000 грн, за 2014 рік - 166666,67 грн є безпідставним.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт заниження позивачем доходу за 2014 рік у розмірі 1244,44 грн та не підтверджено завищення витрат за 2013 рік на суму 750000 грн, за 2014 рік на суму 166666,67 грн, сума чистого оподатковуваного доходу позивача за 2014 рік становить 4905,32 грн.

Отже, враховуючи сплачені позивачем авансові внески у розмірі 549,13 грн, ФОП ОСОБА_1 занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 186,67 грн (4905,32 грн/12 х 15% - 549,13 грн), а застосуванню підлягає штраф у розмірі 46,67 грн (186,67 грн х 25%).

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.03.2016 підлягає задоволенню в частині 153008,20 грн (153194,87 грн (визначені відповідачем зобов'язання за 2013-2014 роки) - 186,67 грн) основного платежу та 38252,06 грн (38298,73 грн - 46,67 грн) штрафних (фінансових) санкцій. Нараховані відповідачем грошові зобов'язання з ПДФО за 2015 рік в сумі 16251,33 грн не оскаржуються.

Що стосується спору стосовно зобов'язань з нарахування єдиного соціального внеску, колегія суддів зазначає, що згідно з ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З огляду на приписи п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Обчислення єдиного внеску фіскальними органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків (за порушення 2014 року) та 10 відсотків (за порушення 2015 року) зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Сума донарахованого єдиного внеску за 2015 рік у розмірі 37594,73 грн та штрафних санкцій - 3759,47 грн позивачем не оскаржується.

Проте, враховуючи те, що судом першої інстанції підтверджено лише факт заниження позивачем доходу за 2014 рік у розмірі 1244,44 грн, то сума єдиного внеску, яка підлягала нарахуванню органом доходів і зборів за 2014 рік становить 431,82 грн (1244,44 х 34,7%), тому обґрунтовано визнано, що позовні вимоги про визнання протиправною і скасування вимоги № Ф-000061302 від 10.03.2016 щодо нарахованого єдиного соціального внеску за 2014 рік у сумі 58265,16 грн підлягають задоволенню в частині нарахованого єдиного соціального внеску за 2014 рік у сумі 57833,34 грн.

Водночас, суд дійшов вірного висновку про те, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення № від 10.03.2016 стосовно застосованих штрафних санкцій у розмірі 5826,52 грн підлягає задоволенню в частині штрафних санкцій у розмірі 5804,93 грн.

Що стосується застосування штрафу в сумі 510 грн. на підставі ч.1 п.121.1 ст.121 ПКУ, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Посилання податкового органу щодо неподання позивачем посадовим особам органу державної фіскальної служби у повному обсязі всіх документів, що належать та пов'язані з предметом перевірки є необґрунтованим, оскільки наявні документи, ведення яких передбачено податковим законодавством, і пояснення були позивачем надані, а неповнота надання документів є суб'єктивною і необґрунтованою думкою контролюючого органу.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що в діях позивача відсутній склад порушення, передбаченого п.121.1 ст. 121 ПКУ.

Таким чином, в межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі № П/811/348/16 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко