Справа № 2-а-5187/10/0270
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2011-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2011 р. Справа № 2-а-5187/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Дончика В.В.,

при секретарі судового засідання: Колодійчуку О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, прокурора - Медяної В.О., представника ГУПСЗН Вінницької ОДА ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації (далі - ГУПСЗН Вінницької ОДА), Відділу Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі - ВДАІ УМВС України у Вінницькій області) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ГУПСЗН Вінницької ОДА, ВДАІ УМВС України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що позивачка, після смерті батька - ОСОБА_4, звернулась до ГУПСЗН Вінницької ОДА з клопотанням про надання дозволу на переоформлення автомобіля марки "Мерседес С-180", 1995 року випуску, який був наданий батьку, як інваліду війни І групи, в якості адресної гуманітарної допомоги через ГУПСЗН Вінницької ОДА, на своє імя, як дочці померлого інваліда. Однак, відповідач листом № 04-356 від 12.05.2009 року відмовив позивачу в переоформленні автомобіля, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999 Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями.

Позивач вважає таку відмову неправомірною, оскільки на момент отримання ОСОБА_4 автомобіля, такі правовідносини регулювались постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року № 999 Про затвердження порядку забезпечення інвалідів, приписами якої не було передбачено, що у разі смерті інваліда, автомобіль, яким він забезпечений безоплатно повертається Головному управлінню праці та соціального захисту населення. Натомість, згідно п. 37 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, передбачалась передача автомобіля після смерті інваліда членам його сім'ї та зняття з обліку в органах соціального захисту населення. Перереєстрація автомобіля на імя одного з членів сім'ї інваліда, який на час смерті інваліда проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку як власник транспорту.

Посилаючись на те, що відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, а згідно статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантовані і не можуть бути скасовані, позивач просила:

- Визнати дії ГУПСЗН Вінницької ОДА у відмові видачі дозволу на переоформлення на ОСОБА_3 автомобіля марки "Мерседес" С-180", 1995 року випуску, № кузова WDB2020181A317590, номерний знак АЗ17590, отриманого ОСОБА_4 - батьком у 2004 році, в якості гуманітарної допомоги на час дії Постанови Кабінету Міністрів України № 999 від 08.09.1997 року, неправомірними;

- Зобов'язати ГУПСЗН Вінницької ОДА та ВДАІ УМВС України у Вінницькій області, вчинити дії щодо безоплатної перереєстрації зазначеного автомобіля на ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача письмових пояснень з приводу заявленого позову, не надав, однак в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача не відповідають положенням Постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999 Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, відповідно до якої Головне управління не має права у видачі ОСОБА_3 дозволу на переоформлення отриманого її батьком, в якості гуманітарної допомоги, автомобіля в звязку з його смертю. На підставі вищенаведеного, представник відповідача просить відмовити у задоволені позову.

Прокурор в судовому засіданні висловив також думку, що в задоволені позову слід відмовити, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено права ОСОБА_3 на переоформлення автомобіля. Оскільки даний автомобіль було отримано її батьком, як гуманітарна допомога, то зареєструвати на своє ім'я позивач може лише після сплати всіх необхідних платежів до бюджету.

Представник ВДАІ УМВС України у Вінницькій області в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки.

Заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.

Батько позивача - ОСОБА_4, як інвалід війни I групи, 28.12.2004 року отримав в якості гуманітарної допомоги через Головне управління праці та соціального захисту населення Вінницької ОДА автомобіль марки "Мерседес", 1995 року випуску, № кузова WDB2020181A317590.

11.04.2009 року ОСОБА_4 помер, свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 154253 (а.с. 7). ОСОБА_3С як дочка, яка проживала разом з батьком, померлого інваліда та спадкоємиця, після його смерті, звернулася до Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької ОДА з клопотанням про перереєстрацію автомобіля на своє імя.

Однак, відповідач листом № 04-356 від 12.05.2009 року відмовив позивачу в переоформленні автомобіля, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999 Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, згідно якої після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається Головному управлінню праці та соціального захисту населення Вінницької ОДА.

Дослідивши надані докази та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" держава забезпечує розробку, виробництво, закупівлю технічних та інших засобів реабілітації, спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

Згідно частини 8 статті 26 вказаного Закону перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів та формування відповідного державного замовлення, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно до статті 1 Цивільного кодексу України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством.

Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України, яким до актів цивільного законодавства також віднесені і постанови Кабінету Міністрів України (стаття 4 Цивільного Кодексу України).

У відповідності до статті 5 Цивільного Кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

На момент отримання для інваліда ОСОБА_4 в грудні 2004 року автомобіля марки "Мерседес", 1995 року випуску, відносини щодо забезпечення інвалідів автомобілями регулювались "Порядком забезпечення інвалідів автомобілями", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року № 999, пунктом 37 якого було встановлено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 був затверджений новий "Порядок забезпечення інвалідів автомобілями", у зв'язку з чим попередній втратив чинність.

Абзацом сьомим пункту 41 нового Порядку передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Враховуючи те, що на момент смерті ОСОБА_4, був чинним Новий порядок забезпечення інвалідів автомобілями, який передбачає вилучення автомобіля померлого інваліда для передачі його іншому інваліду або утилізації, у ГУПСЗН Вінницької ОДА не було підстав надати дозвіл ОСОБА_3 на перереєстрацію автомобіля марки "Мерседес", 1995 року випуску, на себе, оскільки згідно до частини 3 статті 5 Цивільного Кодексу України новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків сторін правовідносин, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Враховуючи вищевикладене, оскільки право на переоформлення автомобіля у позивача відсутнє, то і підстав для задоволення позову в частині другого відповідача, ВДАІ УМВС України у Вінницькій області, також немає.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Керуючись статтями 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволені позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович