Справа № 813/3089/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2016 року Справа № 813/3089/15
15 год. 00 хв.
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача не прибув,

від відповідача Галдецький Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ ПП НОМЕР_1 ), в якому, з врахуванням останньої редакції позовних вимог просить:

- зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 надати довідку про розміри і строки виплати грошового забезпечення відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, яка б відповідала вимогам чинного законодавства;

- зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 надати довідку про час проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 ;

- стягнути з військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.05.2015 року позивач направив рекомендованим листом звернення до військової частини про надання довідки про розмір і строки грошового забезпечення відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та довідку про час проходження служби у відповідній військовій частині. Однак, відповіді на своє звернення позивач не отримав по даний час. Протиправна бездіяльність відповідача привела до душевних переживань позивача, які у розумінні ст. 23 Цивільного кодексу України є завданою моральною шкодою.

У судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання у якому повністю підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу без його участі /а.с.155, 165/.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив повністю з підстав викладених у письмових запереченнях /а.с.24-25, 152-153/. Пояснив, що згідно з Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України від 16.09.2013 року № 200 надання довідок про час проходження служби у військовій частині можливе лише військовослужбовцям, які проходять службу у військовій частині з метою зазначення дійсного перебування на військовій службі, однак надання довідок особам, які звільнилися з військової служби не передбачено. Визначені довідки звільненим з військової служби громадянам видаються військовими комісаріатами, в яких стоять на обліку громадяни. Факт перебування на військовій службі громадян військові частини підтверджують двома витягами з наказів командира частини (по стройовій службі): про зарахування в списки військової частини та про виключення зі списків військової частини. Довідка ж про доходи надіслана позивачу 19.05.2015 року за вих. №5387, тобто своєчасно, у визначені Законом України "Про звернення громадян" строки. Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Суд оголосив правову позицію сторони позивача, заслухав пояснення представника відповідача, з`ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 05.05.2015 року звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про надання йому довідки про розмір і строки виплати грошового забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням; та надання йому довідки про час проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_1 . У заяві зазначив, що дані довідки потрібні йому для призначення допомоги з безробіття /а.с.7/.

Не отримавши відповіді на свою заяву, та вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 р. (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами ст. 3 Закону №393/96-ВР заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ст. 7 Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Статтею 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Звернення розглядаються і вирішуються, згідно з ч. 1 ст. 20 Закону №393/96-ВР, у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В обґрунтування належного розгляду звернення позивача в частині довідки про доходи відповідачем надано суду довідку про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття №5387 складену на ім`я позивача 19.05.2015 року та витяг з журналу вихідних документів /а.с.19-21/.

Також, відповідач покликався на Інструкцію з діловодства у Збройних Силах України, затверджену наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 року №200, якою не передбачено надання військовими частинами довідок про розмір і строки виплати грошового забезпечення та довідки про час проходження служби у військовій частині.

Суд зважає на такі покликання відповідача, однак зазначає наступне.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 року у справі №813/3089/15 /а.с.28-30/, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 року /а.с.65-68/, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди задоволено частково: визнано бездіяльність військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 06.05.2015 року в частині видачі довідки про час проходження служби в військовій частині; зобов`язано військову частину польова пошта НОМЕР_1 розглянути звернення ОСОБА_1 щодо видачі довідки про час проходження служби у військовій частині відповідно до Закону України «Про звернення громадян»; в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2016 року у справі №К/800/49464/15 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 року скасовано; справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Направляючи справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України вказав, що задовольняючи позов частково, суди виходили з того, що відповідачем не надано доказів розгляду і вирішення заяви позивача в частині видачі довідки про час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , а тому з метою захисту прав позивача вийшли за межі позовних вимог та визнали бездіяльність відповідача щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 06.05.2015 року щодо видачі довідки та зобов`язали відповідача розглянути звернення позивача у цій частині.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суди вважали встановленим той факт, що відповідачем скеровано на адресу ОСОБА_1 довідку від 19.05.2015 року №5387 про його середнє грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття, а тому суди не вбачали підстав для визнання дій відповідача у цій частині протиправними. Також, суди дійшли висновку про безпідставність вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з відсутністю доказів її заподіяння.

Статтею 49 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Суди вийшли за межі позовних вимог, визнали бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви від 06.05.2015 року і зобов`язали розглянути звернення в частині видачі довідки про час проходження служби у військовій частині. При цьому, суди не звернули уваги на імперативний припис ст. 49 КЗпП України щодо зобов`язання видати довідку на вимогу працівника, не врахували, що військова частина по суті відмовила у видачі такого документа, тому зобов`язання розглянути заяву не є належним захистом порушеного права.

За таких обставин, з врахуванням вказівок Вищого адміністративного суду України, строку розгляду в судах даної справи, твердження позивача про неотримання ним довідки про розмір і строки виплати грошового забезпечення /а.с.37-38/, необхідності отримання такої довідки позивачем для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, відсутності у відповідача перешкод у наданні такої довідки та доказів отримання її позивачем, а також з врахуванням вимог ст. 49 КЗпП України, слід зобов`язати відповідача надати довідку про розміри і строки виплати грошового забезпечення відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу), відповідно до вимог чинного законодавства та з врахуванням строку перебування позивача на службі у цій військовій частині, а також довідку про період проходження позивачем служби у військовій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обставини справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача суд враховує наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Питання практики застосування положень щодо відшкодування моральної шкоди висвітлено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з п. 4 якої позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З врахуванням того, що позивач жодних доказів завдання моральної шкоди суду не надав, зокрема, спричинення моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль спрямованих на організацію свого життя, суд не вважає покликання позивача про завдання йому діями відповідача моральної шкоди обґрунтованим, а відтак, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати позивачу довідки про грошове забезпечення та проходження військової служби. У задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки рішенням суду задоволено дві з трьох позовних вимог, а за подання позову до суду позивач сплатив 73,08 грн. /а.с.3/, слід повернути позивачу 48,72 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_1 надати довідку про розмір і строки виплати грошового забезпечення відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, згідно з вимогами чинного законодавства.

3. Зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_1 надати довідку про період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 НОМЕР_2 ) судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 48,72 грн.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 13.10.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.