Справа № 2-а-5374/10/0270
Суддя: Загороднюк Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2011-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2011 р. Справа № 2-а-5374/10/0270

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі судового засідання: Оніщенко Петрі Анатолійовичу,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2 районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття

до: ОСОБА_3

про: стягнення допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ :

до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 районний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - ОСОБА_2 РЦЗ) з позовом до ОСОБА_3 про стягнення допомоги по безробіттю.

Позов мотивовано тим, 13.06.2006 року ОСОБА_2 РЦЗ ОСОБА_3, на підставі її заяви, надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Проведеною посадовою особою позивача перевіркою обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідачу, встановлено, що ОСОБА_3 у період отримання допомоги по безробіттю була зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності. Вказане підтверджено довідкою державного реєстратора Чернівецького району Вінницької області №505 від 20.12.2010 року, в якій зазначено, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець (приватний підприємець) 29.03.2004 року. На думку позивача, дане призвело до не дотримання відповідачем вимог ст. 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо подання особою до центру зайнятості відомостей, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю. З врахуванням вищевикладеного ОСОБА_2 РЦЗ прийнято наказ від 15.12.2010 року №187 про повернення коштів ОСОБА_3, виплачених їй як допомога по безробіттю у сумі 1454,22 грн. На дату звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість у сумі 1354,22 грн., заборгованість у сумі 100,0 грн. ОСОБА_3 добровільно погасила. Оскільки, відповідач у визначений законодавством термін добровільно не повернув у повному розмірі отриману допомогу по безробіттю, ОСОБА_2 РЦЗ звернувся до суду з позовом про примусове стягнення з ОСОБА_3 допомоги по безробіттю у сумі 1354,22 гривень.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву від 18.01.2011 року (вх. №2409 від 31.01.11 року), в якій вказала, що позов визнає повністю та просила суд розгляд справи провести без її участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 РЦЗ з заявою від 13.03.2006 року (а.с. 5) про працевлаштування та надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України "Про зайнятість населення" і "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". У вказаній заяві відповідач зазначила, що вона не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та пенсії не отримує.

Керуючись ч. 1 ст. 22 та ч.1 ст.23 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства праці і соціальної політики України №307 від 20.11.2000, ОСОБА_2 РЦЗ ОСОБА_3 надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю з 13.03.2006 року по 01.03.2007 року (а.с. 4, 11).

Відповідно до ст. ст. 35, 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №60/62 від 13.02.2009 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №232/16248 від 12.03.2009 року, посадовими особами позивача проведено SQL - запит щодо виявлення осіб, які на день надання статусу безробітного не припинили приватну підприємницьку діяльність або в період перебування у статусі безробіття її зареєстрували. Згідно доповідної записки посадової особи ОСОБА_2 РЦЗ від 10.12.2010 року, в результаті проведення SQL - запиту, виявлено, що ОСОБА_3 в період отримання допомоги по безробіттю, одночасно була зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності.

13.12.2010 року посадовою особою позивача складено акт №61 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 8-9), яким встановлено факт реєстрації ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця під час перебування на обліку в ОСОБА_2 РЦЗ та отримання допомоги по безробіттю у загальній сумі 1454,22 гривень.

15.12.2010 року ОСОБА_2 РЦЗ направлено лист-запит до державного реєстратора в ОСОБА_2 районі про надання інформації щодо дати реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності та дати зняття з обліку ОСОБА_3 (а.с. 13). Згідно довідки державного реєстратора в ОСОБА_2 районі від 20.12.2010 року №505 (а.с. 7) ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець 29.03.2004 року, 08.12.2010 року прийняла рішення щодо припинення підприємницької діяльності та по даний час проводить підприємницьку діяльність.

Згідно з п.п. 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2006 №357, у разі встановлення центрами зайнятості недостовірних даних, на підставі яких особі надано статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Рішення про повернення коштів особою та відшкодування коштів приймається директором центу зайнятості і оформляються наказом.

З метою недопущення нецільового використання коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття, керуючись ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", директором ОСОБА_2 РЦЗ прийнято наказ №187 від 15.12.2010 року про повернення коштів ОСОБА_3 (а.с. 10). Так, зв'язку з тим, що ОСОБА_3 отримувала допомогу по безробіттю на підставі недостовірних даних, а саме: одночасно перебувала на обліку в ОСОБА_2 РЦЗ, як безробітна, та в Єдиному державному реєстраторі, як фізична особа-підприємець, її зобов'язано повернути кошти, що були затрачені Фондом на виплату їй допомоги по безробіттю в сумі 1454,22 гривень.

16.12.2010 року ОСОБА_3 отримала копію наказу №187 від 15.12.2010 року щодо відшкодування нею в 15-денний термін неправомірно отриманих коштів допомоги по безробіттю в сумі 1454,22 гривень.

До суду надано підтвердження повернення ОСОБА_3 ОСОБА_2 РЦЗ неправомірно отриманої допомоги по безробіттю у сумі 100,0 грн. (а.с. 12).

На дату звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість у сумі 1354,22 гривень.

Суд приймає до уваги заяву ОСОБА_3 від 18.01.2011 року (вх. №2409 від 3.01.2011 року), в якій вона вказала, що позовні вимоги в сумі 1354,22 грн. визнає повністю.

Згідно із ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Абзацом 1 ч. 3 цієї статті Закону передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

З системного аналізу встановлених в судовому засіданні обставин адміністративної справи та положень чинного законодавства, судом встановлено, що кошти по безробіттю, виплачені ОСОБА_3 ОСОБА_2 РЦЗ, отримані нею протиправно, на підставі недостовірних відомостей, а тому підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідачем надано до суду підтвердження сплати суми безпідставно отриманої допомоги по безробіттю у сумі 100,0 грн., доказів про сплату решти заборгованості у сумі 1354,22 грн. ОСОБА_3 не надано. Крім того, суду приймає до уваги факт визнання відповідачем позовних вимог повністю.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи встановлені з матеріалів адміністративної справи обставини, вищезазначені положення чинного законодавства України та визнання відповідачем позовних вимог, суд, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_3 1354,22 грн. допомоги по безробіттю є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому підлягають задоволенню.

Що стосується розподілу судових витрат, то згідно з ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_2 районного центру зайнятості з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, допомогу по безробіттю у сумі 1354,22 грн. (одна тисяча триста п'ятдесят чотири гривні двадцять дві копійки).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Загороднюк Андрій Григорович