Справа № 2-а-4258/10/0270
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 р. Справа № 2-а-4258/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича,

при секретарі судового засідання: Олійник Вікторії Валентинівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2 - представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: приватного підприємця ОСОБА_1

до: Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області

про: визнання незаконною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ :

В жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом про визнання незаконною та скасування постанови територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області № 110968 від 27.09.2010 року про застосування фінансової санкції у розмірі 1700 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з акту перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт № 200797 від 26.08.2010 року вбачається, що автобус "Mersedes Benz 312D" державний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, перевозив пасажирів по маршруту Вінниця-Київ, під час чого, були відсутні документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, а саме, не оформлений паспорт маршруту спеціальних регулярних перевезень, що є порушенням вимог ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт". Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Згідно ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", регулярні спеціальні пасажирські перевезення - це перевезення певних категорій пасажирів на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами договірних сторін у разі міжнародних перевезень, оскільки позивачем здійснювались регулярні спеціальні перевезення, паспорт маршруту повинен затверджуватись замовником транспортних послуг, що в даному випадку було зроблено ТОВ "ЄвроінвестЛТД" 14.05.2010 року та який знаходився в наявності у відповідача. В акті перевірки від 26.08.2010 року державним інспектором здійснено формальний підхід до всіх обставин справи та не зясовано умов наявності в діях позивача правопорушення. Тобто, при винесені оскаржуваної постанови відповідач не дав належної оцінки і не вжив всіх заходів для всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи та безпідставно притягнув позивача до відповідальності, що свідчить про протиправність постанови №110968 від 27.09.2010 року та безпідставність застосування штрафу в розмірі 1700 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні не погодився з заявленими позовними вимогами з мотивів, викладених в наданих суду письмових запереченнях (а.с.15-17), вказавши, що позивач надавав послуги з перевезень без оформлення документів, передбачених Законом України "Про автомобільний транспорт", що зафіксовано в акті № 200797 від 26.08.2010 року, внаслідок чого до нього застосовано фінансову санкцію передбачену абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону. Поряд з цим, вважає, що постанова про застосування фінансових санкцій винесена в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 28 серпня 2010 року о 16 год. 21 хв. державними інспекторами ТУ Головавтотрансінспекції у м. Києві, на підставі завдання на перевірку від 25.08.2010 року № 029866 було проведено перевірку транспортного засобу марки "Mersedes Benz 312D" номерний знак НОМЕР_1, що належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, за кермом якого знаходився водій - ОСОБА_3, за результатами якої складено акт № 200797 від 26.08.2010 року.

В акті № 200797 від 26.08.2010 року зафіксовано, що під час перевірки виявлено порушення, а саме: надання послуг з регулярних - спеціальних перевезень за маршрутом "Вінниця-Київ" без оформленого паспорту маршруту. Водій від надання пояснень щодо виявлених перевіркою порушень відмовився.

13.10.2010 року за вихідним № 02-3/4642 позивачу направлено повідомлення про час та місце розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт (а.с.21). На розгляд справи позивач прибув.

На підставі акту №200797 від 26.08.2010 року начальником ТУ Головавтотрансінспекції у Вінницькій області винесено постанову № 110968 від 27.09.2010 року про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 1700 грн. (а.с.19), копія якої позивачу направлена листом за вихідним № 02-3/5026 від 29.09.2010 року (а.с.21).

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують перевезення. Зокрема, документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Пунктом 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті" передбачено, що під час проведення рейдової перевірки, між іншим, перевіряється: наявність визначених ст. 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено відповідальність у вигляді штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вважає, що наведеними положеннями нормативно-правових актів чітко окреслені межі перевірки та відповідальність за обставини встановлені при проведенні перевірки, зокрема в даному випадку щодо наявності паспорту маршруту.

В судовому засіданні встановлено, та не спростовувалось представниками сторін, що ПП ОСОБА_1 здійснювались регулярні спеціальні перевезення з наявністю паспорту маршруту, затвердженого замовником транспортних послуг - ТОВ "Євроінвест ЛТД" 14.05.2010 року (а.с. 29-39), який був пред'явлений державним інспекторам під час перевірки.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №278 від 07.05.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2010 року за №408/17703, затверджено Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту. Визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.2004 N 1142 "Про затвердження Форми паспорта міського та приміського автобусного маршруту загального користування, Форми паспорта міжміського автобусного маршруту загального користування та Інструкції про порядок складання та ведення паспортів міського, приміського, міжміського та міжнародного автобусних маршрутів загального користування", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 18.02.2005 за N 248/10528 (надалі - Порядок).

Пунктом 2.14 Порядку визначено, що затвердження паспорта маршруту регулярних спеціальних перевезень здійснюється замовником послуг за погодженням із організатором перевезень на відповідній території (в частині маршруту та графіка руху).

Згідно ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" регулярні спеціальні пасажирські перевезення - це перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством обов'язок затвердження паспорту маршруту покладено на замовника послуг, а не на перевізника, яким в даному випадку є позивач. В свою чергу, перевізник несе відповідальність за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів за відсутності оформлених документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". При цьому, чинним законодавством України не покладено відповідальність на перевізника за відсутність погодження маршруту та графіка руху із організатором перевезень.

Разом з тим, пунктом 4 Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №278 від 07.05.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2010 року за №408/17703 установлено, що паспорти регулярних автобусних маршрутів, затверджені відповідно до вимог наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.2004 N 1142, можуть застосовуватися до закінчення терміну їх дії, однак не пізніше ніж до 1 січня 2011 року.

Суд вважає, що в даному випадку поняттям паспорт регулярного автобусного маршруту охоплюється як поняття паспорту маршруту загального користування, так і паспорту маршруту спеціальних регулярних перевезень.

Виходячи із того, що на час перевірки у позивача був в наявності паспорт маршруту, який затверджений 14.05.2010 року, тобто у відповідності до вимог наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.2004 N 1142 і пунктом 4 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України №278 від 07.05.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2010 року за №408/17703 дозволено застосування такого паспорту маршруту до закінчення його дії, однак не пізніше ніж до 1 січня 2011 року, то висновок відповідача, що позивач надавав послуги з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" є безпідставним.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої ч1. ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

З огляду на викладене, відповідачем не надано достатніх доказів які б обґрунтовували правомірність прийняття постанови про застосування фінансових санкцій та не надано переконливих доказів, які б спростовували доводи позивача. Заперечення відповідача щодо позову не знайшли свого підтвердження доказами в судовому засіданні та спростовуються вищенаведеним обґрунтуванням.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею і документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України, тому судові витрати в сумі 3 грн. 40 коп. понесені позивачем підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Законом України "Про автомобільний транспорт", Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті", Наказом Міністерства транспорту та зв"язку України № 278 від 07.05.2010р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2010р. за № 408/17703, Про затвердження Порядоку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області № 110968 від 27.09.2010р. про застосування фінансових санкцій в сумі 1700 грн..

3. Стягнути з Державного бюджету на користь приватного підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 грн. 40 коп..

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови можливо отримати: 30.11.10

Суддя Свентух Віталій Михайлович