Справа № 361/2904/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Петришин Н.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А
12 жовтня 2016 року Справа № 361/2904/16-а
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Епель О.В.,
суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,
за участю секретаря Тищенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Київській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Київській області (далі відповідач) про:
- визнання неправомірними дій відповідача щодо надання позивачу довідки про його грошове забезпечення на роботах в третій зоні небезпечності (у зоні відчуження) в м. Прип`ять за період 26.04.1986 р. по 29.04.1986 р. за наказом від 14.08.1986 р. № 069 без нарахування та виплати коштів, а саме: посадових окладів та окладів за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі; премії в розмірі 500,00 крб. за роботу в зоні відчуження у період з 26.04 по 29.04.1986 р.; коштів в розмірі 500,00 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення; добових в розмірі 3,50 крб.; за харчування 2,85 крб. на добу;
- зобов`язання відповідача на підставі проведеного розрахунку нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену суму коштів в розмірі 1131,60 крб.;
- зобов`язання відповідача видати позивачу нову довідку про його грошове забезпечення з урахуванням вищезазначених виплат для подачі її в органи ПФУ з метою здійснення перерахунку пенсії.
Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі, так як, на його думку, оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2-ї групи, захворювання якого пов`язано з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
У 1986 році позивач проходив службу у відділі позавідомчої охорони МВС Київської області м. Бровари та в період з 26.04.1986 р. по 29.04.1986 р. був відряджений до м. Прип`ять, де приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримав гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 34,35 БЕР.
23.03.2016 р. позивачу було видано довідку № 19 про заробітну плату, що була йому виплачена за роботу в зоні відчуження за період з 26.04.1986 р. по 29.04.1986 р., в якій зазначено загальну суму такого заробітку позивача 96,66 крб. з урахуванням загального коефіцієнту 5 та за денною ставкою в чотирьохкратному розмірі.
20.05.2016 р. позивач звернувся до УДСО ГУ МВС України в Київській області із заявою, в якій зазначив, що йому не виплачувалась за роботу в зоні ЧАЕС одноразова грошова винагорода в розмірі 500,00 крб., добові 3,5 крб. з розрахунку 2,85 крб. на добу, а тому просить виплатити йому невиплачені кошти та надати довідку про їх отримання.
Такі вимоги позивача задоволені не були і листом за підписом Головного бухгалтера ОСОБА_2 його було повідомлено, що довідка від 23.03.2016 р. № 19 про розмір його грошового забезпечення за роботу в зоні ЧАЕС у період з 26 по 26 квітня 1986 року видана на підставі маршрутного листа і особового рахунку про його заробіток за вказаний період у м. Прип`ять.
Позивач, вважаючи неправомірними дії відповідача щодо видачі довідки від 23.03.2016 р. № 19 без зазначення премії у розмірі 500,00 крб., коштів за отримання гранично допустимої дози опромінення 500,00 крб., добових 3,50 крб. та виплат за харчування 2,85 крб. на добу, а також вважаючи неправомірним нездійснення виплати йому зазначених коштів, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що довідка від 23.03.2016 р. № 19 відображає фактичний розмір заробітку позивача, отриманого за роботу в зоні ЧАЕС за період з 26.04.1986 р. по 29.04.1986 р. і зазначені в ній суми відповідають нормативам визначеним актами, чинними на той час.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі Порядок № 22-1), Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 р. № 1210 ( далі Порядок № 1210), Розпорядженням Ради міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» від 17.05.1986 р. № 964 рс (далі - Розпорядження № 964 рс), Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» (далі Розпорядження № 1031-рс), Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 р. № 1006-р (далі Розпорядження № 1006-р), наказом МВС СРСР від 17.05.1986 р. № 0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» (далі Наказ № 0149).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 15 Закону № 796-ХІІ видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
Пунктом 17 Порядку № 22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.
Згідно зі ст. 54 Закону № 796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
Розпорядженням № 964-рс визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб.
Положеннями абзацу 1 Розпорядження № 964-рс дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за погодженням з головою урядової комісії здійснювати у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п`ятикратному розмірі в порівнянні з встановленими чинним законодавством нормами, в II зоні - в чотириразовому розмірі та в I зоні - у трикратному розмірі.
Розпорядженням № 1031-рс вищезазначені норми оплати праці в зонах небезпеки поширені на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР, які були задіяні на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 року № 0130, від 17 травня 1986 року № 0149, від 30 червня 1986 року № 0189 та інших.
Пунктом 1 Наказу № 0149 на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмір
У такому ж порядку і розмірах було наказано виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.
Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 р. № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) було надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.
Пунктом 2 Розпорядження № 1006-р передбачено, що для соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, МВС дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Перерахунок провести в межах фонду заробітної плати МВС.
Відповідно до пп. 4 п. 3 Порядку № 1210 у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що розмір пенсії ставиться в залежність від заробітку, фактично отриманого особою в період її роботи в зоні відчуження, а тому, саме такий заробіток повинен бути зазначений у довідці, яка видається для призначення (перерахунку) пенсії.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у довідці від 23.03.2016 р. відповідачем відображені всі складові заробітку ОСОБА_1 , який був ним фактично отриманий за роботу в зоні відчуження за період з 26 по 29 квітня 1986 року, а премія у розмірі 500,00 крб., винагорода в сумі 500,00 крб., добові 3,50 крб. та виплати за харчування 2,85 крб. на добу йому не нараховувалися та, відповідно, не виплачувались, тож, в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для їх включення до складу заробітку у довідці позивача для розрахунку пенсії.
Більш того, апеляційний суд зазначає, що у 1986 році нарахування грошового забезпечення працівників ОВС здійснювалось на підставі Положення, затвердженого наказом МВС СРСР від 19.03.1984 р. № 090, яким не було передбачено преміювання та оплати праці в надурочний час, вихідні та святкові дні або інші додаткові виплати.
При цьому, оплата праці позивача за період з 26 по 29 квітня 1986 року здійснювалась у відповідній кратності до зони перебування ЧАЕС, що відображено в довідці від 23.03.2016 р. № 19, виданій відповідачем.
Враховуючи встановлені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Доводи апелянта про те, що з норм Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про захист людини від іонізуючого випромінювання», Постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР від 07.05.1986 р. № 524-156, розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 р. № 1031-рс, постанови Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 р. № 665-195, постанови Ради Міністрів СРСР від 29.12.1987 р., розпорядження КМУ від 25.11.1993 р. № 1006-р вбачається, що він має право на отримання за роботу в зоні відчуження за період з 26 по 29 квітня 1986 року премії у розмірі 500,00 крб., винагороди в сумі 500,00 крб., добових 3,50 крб. та виплат за харчування 2,85 крб. на добу, колегія суддів вважає не обґрунтованими з підстав, зазначених вище.
Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року без змін.
Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 17 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.