Справа № 695/655/16-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 695/655/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Чирва О.І.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Мартиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Земельна Імперія» про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2016 року,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, за участю третьої особи - ТОВ «Земельна Імперія», у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 10 грудня 2015 року №1-01/IV7-21 про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення йому в оренду строком на 5 років земельної ділянки площею 0,0095 га по АДРЕСА_1, зобов'язати міську раду повторно розглянути його клопотання від 25 лютого 2013 року щодо затвердження відповідного проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що міська рада протиправно та необґрунтовано відмовила позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки в оренду.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитися.

Колегією суддів установлено, що 17 червня 2011 року позивач звернувся до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому в користування земельної ділянки орієнтовною площею 0,0095 га для обслуговування торгівельного павільйону по АДРЕСА_1.

Рішенням Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 09 серпня 2011 року №1-01/XII6-14 заявнику надано відповідний дозвіл.

25 лютого 2013 року позивач звертався до відповідача із заявою про затвердження розробленого на виконання вищевказаного рішення Товариством з обмеженою відповідальністю «Земельна Імперія» проекту землеустрою щодо відведення згаданої земельної ділянки в оренду.

Із постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року у справі №369/6927/13-а, копія якої наявна в матеріалах справи, слідує, що Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області допустила протиправну бездіяльність щодо вирішення вищевказаного клопотання позивача, і зобов'язана потворно його розглянути.

Із матеріалів справ вбачається, що питання затвердження вищезгаданого проекту землеустрою починаючи з 29 серпня 2013 року по грудень 2015 року неодноразово розглядалось на сесії міської ради. Однак, рішення з цього питання не набирали достатню кількість голосів.

10 грудня 2015 року відповідачем прийнято рішення №1-01/IV7-21 «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оренду строком на 5 років земельної ділянки, площею 0,0095 га, по АДРЕСА_1». Це рішення вмотивоване тим, що відсутні документи, які підтверджують право власності позивача на нерухоме майно, під розміщення якого він хоче отримати земельну ділянку, відсутній витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку, не відшкодовані втрати сільськогосподарських угідь і не підписано у відповідності до вимог законодавства акт приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Основним нормативно-правовим актом з регулювання земельних правовідносин є Земельний кодекс України. Завданням Кодексу, разом з іншими нормативно-правовими актами, що регулюють земельні відносини, є забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частини другої статті 116 цього Кодексу набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою цієї норми передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 122 цього Кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною першою статті 123 цього Кодексу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, у разі надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Також, положеннями цієї норми передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою.

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проекту він повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Особливості передачі земельних ділянок в оренду визначені статтею 124 Земельного кодексу України.

Положеннями частин першої - третьої цієї статті передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Статтею 134 цього Закону в редакції, яка діяла на момент звернення позивача за дозволом на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, встановлювала, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою цієї норми передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі:

- розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб;

- використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій);

- використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями;

- будівництва об'єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів;

- надання земельних ділянок державним та комунальним підприємствам, бюджетним установам;

- надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні;

- надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено;

- розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України;

- надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб;

- надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону;

- надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала;

- будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу);

- створення озеленених територій загального користування;

- будівництва об'єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об'єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд);

- передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва;

- надання земельних ділянок особам взамін тих, що були викуплені (примусово відчужені) для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування;

- розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції;

- надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб;

- надання земельної ділянки взамін викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику або його спадкоємцю (правонаступнику) у разі, якщо така потреба відпала;

- поновлення договорів оренди землі;

- використання земельних ділянок для здійснення концесійної діяльності;

- надання земельних ділянок в інших випадках, визначених законом.

Згідно з частиною третьої цієї норми земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Отже, чинним на час спірних правовідносин законодавством було встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Виключний перелік обставин, за яких земельні торги не проводяться, визначено Земельним кодексом України.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено колегією суддів, ані станом на день надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельної ділянки, площею 0,0095 га, по АДРЕСА_1, ані станом на день прийняття оскаржуваного рішення земельні торги щодо цієї ділянки не проводились.

При цьому, позивачем не доведено існування обставин, які виключають необхідність проведення земельних торгів щодо вказаної земельної ділянки.

Так, посилання заявника на те, що на згаданій земельній ділянці розташоване належне йому нерухоме майно, колегія суддів відхиляє, адже ним не надано жодних доказів реєстрації в установленому порядку, як передбачено статтею 182 Цивільного кодексу України та приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права власності на відповідне нерухоме майно.

Таким чином, оскільки на земельну ділянку, на яку претендував позивач, виключення, передбачені статтею 134 Земельного кодексу України, не розповсюджуються, колегія суддів приходить до висновку, що передача в оренду позивачу цієї земельної ділянки можлива лише за результатами проведення земельних торгів, а тому, відмовивши в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки в оренду позивачу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, колегія суддів ураховує також те, що однією з підстав для відмови в затвердженні спірного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки була невідповідність його вимогам Закону України «Про землеустрій» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376.

Обговорюючи вказані обставини, колегія суддів зазначає, що статтею 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Відповідно до статті 56 цього Закону та пункту 2.6 розділу ІІ Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включає, зокрема, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, форма та зміст якого повинна відповідати додатку 2 до цієї Інструкції.

Із наданої відповідачем копії акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який входив до складу проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, слідує, що цей акт не містить дати його складання та погодження власників/користувачів суміжних земельних ділянок.

Установлені обставини, в силу правил частини десятої статті 123 Земельного кодексу України, є достатньою підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення позивачу спірної земельної ділянки.

Разом із тим, колегія суддів наголошує, що тривалий розгляд відповідачем спірного питання, наявність передбачених чинним законодавством погоджень проекту землеустрою компетентними органами, а також те, що раніше позивачу надавалась у користування частина земельної ділянки, щодо якої в даній справі виник спір, не спростовує вищевикладені обставини, які підтверджують відсутність на даний час законних підстав для прийняття відповідачем рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в оренду строком на 5 років земельної ділянки, площею 0,0095 га, по АДРЕСА_1.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення відповідача від 10 грудня 2015 року №1-01/IV7-21 є обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову. Адже при вирішенні справи судом першої інстанції помилково застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та надано невірну оцінку обставинам справи.

Отже, доводи, викладені апелянтом у скарзі, знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Відтак, на підставі пункту 3 статті 198, пунктів 3, 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню, з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області задовольнити.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст постанови складений 13 жовтня 2016 року).

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.