Справа № 813/2833/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року №813/2833/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1774-13 від 26.07.2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

19 серпня 2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення №1774-13 від 26.07.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що автомобіль Nissan Murano, 2012 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_2, не є обєктом оподаткування транспортним податком в розумінні п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України, оскільки середньоринкова вартість автомобіля позивача, за підрахунками позивача, не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Тож, у звязку із наведеним, позивач вказує на протиправність та необґрунтованість спірного податкового повідомлення-рішення і вважає, що відповідач при прийнятті такого рішення не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалами судді від 22 серпня 2016 року було відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

07 вересня 2016 року представником позивача було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (у судовому засіданні, що відбулось 21.09.2016 року судом прийнято її до розгляду), згідно якої остання просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1774-13 від 26.07.2016 року.

На заперечення позовних вимог представником відповідача було подано до суду письмове заперечення на адміністративний позов, в якому обгрунтовується законність оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Так, представник у запереченні зазначив, що як встановлено контролюючим органом, позивач є власником транспортного засобу, який є обєктом оподаткування транспортним податком, у звязку з чим відповідачем, відповідно до приписів статті 267 ПК України, і було визначено податкові зобовязання з транспортного податку та направлено на адресу платника відповідне податкове повідомлення-рішення. З посиланням на норми законодавства представник вказав, що відповідачем правомірно та своєчасно прийнято й направлено позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а тому відсутні підстави для його скасування.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просила суд позов задовольнити повністю.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання, призначене на 05.10.2016 року із невідомих суду причин не забезпечив, хоча належним чином останній був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи під розписку. Однак, у судовому засіданні, що відбулось 05.09.2016 року представником відповідача уже були надані усні письмові пояснення по суті позовних вимог, згідно яких представник проти позову заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити та додатково наголошував на правомірності винесення спірного податкового повідомлення-рішення, посилаючись на підстави, що викладені у письмових запереченнях, оскільки, на його думку, воно прийняте у повній відповідності з чинним законодавством України.

Судом, із врахуванням положень ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, було ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 з 11.03.2014 року є власником транспортного засобу Nissan Murano, державний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 3498 куб. см., рік випуску 2012, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Також, судом зясовано, що вищевказаний автомобіль позивачем було придбано на підставі договору купівлі-продажу №1103 від 11.03.2014 року, укладеного між позивачем та ТзОВ «БізнесРесурс». Відповідно до п.п.1.1, 2.1 договору, вартість автомобіля на дату укладання цього договору становить: ціна автомобіля без урахування ПДВ 159 750,00 грн.; ПДВ 30 150,00 грн.; ціна автомобіля з урахуванням ПДВ 180 900,00 грн., що за офіційним курсом НБУ складало суму еквівалентну 19 586,61 доларів США.

26 липня 2016 року Галицькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України було прийнято податкове повідомлення-рішення №1774-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25 000,00 грн.

Тож, позивач, не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням та висновками контролюючого органу щодо необхідності сплати ним транспортного податку, звернувся з означеним позовом до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII внесено зміни до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2015 року, зокрема, введено новий транспортний податок.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIII внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016 року.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є обєктами оподаткування.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, обєктом оподаткування транспортним податком, відповідно до Податкового кодексу України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом №909-VIII), стали легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Отже, обєктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. та з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно).

З 19.02.2016 року набула чинності затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66 Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до обєктів оподаткування транспортним податком. Методикою передбачено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, обєм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст.1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно із пунктом 4 Методики, інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Відтак, для визначення обєкта оподаткування транспортним податком в розпорядженні органу Державної фіскальної служби має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу тощо.

Середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу марки Nissan Murano, визначена позивачем за формулою, вказаною у Методиці складає 721 605,36 грн. (із врахуванням вартості нового автомобіля марки Nissan Murano 2014 року найкращої комплектації, відповідно до цінової пропозиції, що діє в салонах офіційного дилера Nissan в Україні з 25.02.2016 року 1 598 240,00 грн.) і є значно нижчою, ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати (1 033 500,00 грн.), встановленої законом на 1 січня.

При цьому, на вимогу суду представником відповідача не було представлено жодних доказів, у тому числі розрахунку середньоринкової вартості автомобіля, що перебуває у власності ОСОБА_2, згідно з вказаною вище Методикою, а також письмових пояснень чи подавало Мінекономрозвитку контролюючому органу інформацію про середньоринкову вартість автомобіль марки Nissan Murano, обєм двигуна 3498 куб.см., 2012 року випуску станом на 01.01.2016 року, що свідчить про не обґрунтування підстав прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Так, як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугувала надана ДФС України інформація по належному ОСОБА_2 автомобілю.

Разом із тим, із наданих представником відповідача пояснень щодо зазначеної інформації, судом зясувалось, що така інформація не містить жодних відомостей відносно середньоринкової вартості автомобіля, наявність якої є необхідною для встановлення належності автомобіля до обєкту оподаткування, згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України.

Тож, з огляду на вказане, суд приходить до переконання, що відповідачу на момент винесення оскаржуваного рішення середньоринкова вартість транспортного засобу відома не була.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем не виконано встановлений Кодексом адміністративного судочинства України обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, а саме не представлено жодних доказів того, що на момент прийняття спірного рішення контролюючий орган мав розрахунок середньоринкової вартості автомобіля та відповідно, докази того, що належний позивачу автомобіль станом на 01 січня 2016 року мав вартість більшу, ніж 750 розмірів мінімальних заробітних плат.

За положеннями пунктів 3 та 8 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За наведених підстав, суд вважає, що належний ОСОБА_2 транспортний засіб не є обєктом оподаткування, а тому позивач не зобовязаний сплачувати транспортний податок.

Таким чином, позивачу безпідставно визначено суму податкового зобовязання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.

Більш того, судом враховано і те, що транспортний податок, відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 та підпункту 265.1.2 пункту265.1 статті 265 ПК України відноситься до місцевих податків.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 ПК України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обовязок сплати податку.

Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України).

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У свою чергу, принцип стабільності, закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Так, згідно з вказаною нормою, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Частиною 1 статті 3 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з позицією Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v.Home Office (Case 41/74 van Duyn v.Home Office), принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при внесенні змін до порядку оподаткування (принцип стабільності податкового законодавства), то вона зобовязана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Таким чином, як було згадано вище, 24.12.2015 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про знесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», згідно із яким підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, а саме: змінено визначення обєкта оподаткування транспортним податком.

При цьому, на виконання вимог цього закону, 14.01.2016 року ухвалою №121 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 19.01.2015 року №4263 «Про затвердження Положення про транспортний податок» Львівською міською радою викладено у новій редакції Положення про транспортний податок.

Отже, вказані зміни, відповідно до положень підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, можуть застосовуватись лише у 2017 році.

У спірних правовідносинах суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Шпачек s.r.o» проти Чеської Республіки (Љpaиek s.r.o. v.the Czech Republic), заява №26449/95, п.54, від 9 листопада 1999 року; «Беєлер проти Італії» (Beyeler v.Italy), [ВП], заява №33202/96, п.109, ECHR 2000-I; «Сєрков проти України» (Serkov v.Ukraine), заява №39766/05, п.п.34-35, від 7 жовтня 2011 року, які в силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобовязань зі сплати податку.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі доказів, практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обовязків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає положенням податкового законодавства України, є протиправним та таким, що порушує охоронювані права та інтереси позивача, а відтак, підлягає скасуванню.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому адміністративний належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-721, 86, 94, 128, 143, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області №1774-13 від 26.07.2016 року.

Присудити на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 21 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений 17 жовтня 2016 року.