Справа № 2-а-4881/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2010-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4881/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чернюк Алли Юріївни,

при секретарі судового засідання: Котюжанській Тетяні Олександрівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 - представник на підставі довіреності;

відповідача : ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представники на підставі довіреностей;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Закритого акціонерного товариства "Поділлявторметал"

до: Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю в особі Територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області посадова особа: Головний державний інспектор праці ОСОБА_3

про: визнання протиправним та скасування припису

ВСТАНОВИВ :

Закрите акціонерне товариство "Поділлявторметал" (далі - ЗАТ "Поділлявторметал") звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати припис №02-01-45/1799-1590 про порушення трудового законодавства винесений 16.11.2010 року Головним державним інспектором праці Територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю ОСОБА_3

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 16 листопада 2010 року за результатами вибіркової повторної перевірки, що була проведена на ЗАТ "Поділлявторметал", Головним державним інспектором праці Територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю ОСОБА_3 було складено ОСОБА_4 перевірки №02-01-45/1799 та винесено припис №02-01-45/1799-1590 з вимогою переглянути наказ щодо встановлених сум на відшкодування витрат на відрядження, відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №663 від 23.04.1999 року.

Наказом Генерального директора ЗАТ "Поділлявторметал" від 11.01.2010 року прийнято рішення про відшкодування працівникам підприємства витрат на відрядження у Росію в розмірі 37 доларів США.

Позивач вважає, що підстав для вчинення дій описаних у оскаржуваному приписі фактично не має, оскільки вищезгаданий наказ є законними, зважаючи на те, що норми чинного законодавства надають право суб`єктам господарювання, що працюють на госпрозрахунковій основі, самостійно визначати межі норм добових витрат на відрядження в межах розмірів мінімальної межі та максимальної.

Тому позивач просить визнати протиправним та скасувати припис відповідача №02-01-45/1799-1590 про порушення трудового законодавства датований 16 листопада 2010 року.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 свої вимоги підтримав в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Відповідач надав письмові заперечення, в яких вказав, що ЗАТ "Поділлявторметал" були порушені норми законодавства про працю, а саме всупереч підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №663 від 23.04.1999 року норма добових витрат на відрядження на підприємстві становить 37 доларів США. В результаті вказаного порушення був виданий припис, одним із пунктів якого, було зобовязано позивача переглянути наказ щодо встановлених сум на відшкодування витрат на відрядження, з урахуванням положень вищезазначеної постанови Уряду України.

З огляду на викладене, представники відповідача вважають оскаржуваний припис обґрунтованим та таким, що ґрунтується на законі.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у адміністративному позові та запереченнях проти нього.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов позивача таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_4 зі ст. 11 КАС України справа розглядається на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з урахуванням особливостей, встановлених ст. 71 КАС України про те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тому у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,

- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано,

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення ( вчинення дії),

- безсторонньо ( неупереджено),

- добросовісно,

- розсудливо,

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації,

- пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення ( дія),

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення,

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено в судовому засіданні з матеріалів справи та з пояснень сторін, 16.11.2010 року головним державним інспектором праці Територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області ОСОБА_3 була проведена вибіркова повторна перевірка ЗАТ "Поділлявторметал" за зверненням ОСОБА_5 щодо проведення йому в неналежному розмірі оплати добових витрат при відрядженні за кордон до Російської Федерації.

Внаслідок зазначеної перевірки головним державним інспектором праці територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області ОСОБА_3, ЗАТ "Поділлявторметал" 16.11.2010 року було надано припис про порушення норм трудового законодавства та встановлено наступне.

ОСОБА_4 перевірки №02-01-45/1799 від 16 листопада 2010 року відповідачем встановлено: "що ОСОБА_5 здійснював діяльність на посаді юрисконсульта на ЗАТ "Поділлявторметал" з 03.02.2010 року наказ №11-к від 03.02.2010 року згідно поданої заяви (копії наказу та заяви додаються), посадовий оклад згідно штатного розпису, з наказом заявник був ознайомлений, що засвідчує його підпис. Встановлено, що згідно заяви поданої ОСОБА_5 його було звільнено з посади за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України 14.09.2010 року, про що було видано наказ №87 - к з яким заявника було ознайомлено (копія заяви та наказу додається). ОСОБА_4 підпису в особовій картці, трудову книжку заявник отримав в день звільнення (копія особової картки додається). Для перевірки було надано штатний розпис працівників з 01.07.2010 року згідно якого посадовий оклад ОСОБА_5 становив 1093 грн., до липня посадовий оклад становив - 1088 грн., відповідно до якого проводилось нарахування та виплата заробітної плати. Перевіркою встановлено, що розрахунок при звільнені заявник отримав 15.09.2010 року, що є порушенням норм ст.116 КЗпП України, тому, як не в день звільнення. В розрахункову суму до виплати входило 2,6 тис. грн. компенсація за невикористані 19 днів відпустки (довідка про нараховані та виплачені суми додається). Щодо відшкодування витрат на відрядження ОСОБА_5 то в ході перевірки встановлено, що на підприємстві було проведено виплату шляхом видачі готівки з каси підприємства заявнику в сумі - 2268,31 грн. - відшкодування витрат на квитки. Добові заявнику були відшкодовані в розмірі 37 доларів США (курс 1 долара = 7,98 грн.) за 09.03.2010 року та за 10.03.2010 року, за 08.03.2010 року в розмірі 30 грн., так, як в той день ОСОБА_5 перебував на Україні, кордон перетнув 09.03.2010 року. Для перевірки було надано наказ щодо добових витрат по підприємству від 11.01.2010 року в якому зазначено, що розмір витрат на відрядження до Російської Федерації працівникам встановити - 37 доларів США, що суперечить підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №663 від 23 квітня 1999 року "Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон" тому, як розмір 37 доларів США встановлено лише для підприємств, установ та організацій, які повністю або частково фінансуються за рахунок бюджетних коштів".

У приписі №02-01-45/1799-1590 від 16.11.2010 року Головним державним інспектором праці територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області ОСОБА_3 було зроблено наступний висновок: "що всупереч підпункту 1 пункту 1 постанови КМ України №663 від 23.04.1999 року норма добових витрат на відрядження на підприємстві становить - 37 доларів США"

Суд вважає зазначений висновок відповідача помилковим, з огляду на наступне.

За українським законодавством існує низка державних органів, що мають повноваження наглядати та контролювати дотримання законодавства про працю. їх умовно розділяють на загальні, до яких належить прокуратура, міністерства, відомства, та спеціальні, серед яких провідне місце посідає Держдепартамент з нагляду за дотриманням законодавства про працю та його регіональні структури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2000 № 1351 утворено у складі Міністерства праці та соціальної політики на базі його структурних підрозділів - головної державної інспекції праці та Державної експертизи умов праці України Державний департамент нагляду за додержанням законодавства про працю як урядовий орган державного управління в межах коштів, передбачених на утримання Міністерства праці та соціальної політики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 50 затверджено Положення про Державний департамент нагляду за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. п. 1., 2., 3., 4., 5., 6., 9 цього Положення Державний департамент нагляду за додержанням законодавства про працю (Держнаглядпраці) є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці і підпорядковується йому.

Держнаглядпраці в своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, цим Положенням та наказами Мінпраці.

Основними завданнями Держнаглядпраці є забезпечення захисту прав працівників шляхом здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю (крім питань охорони праці) та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю (далі - роботодавці).

Держнаглядпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині забезпечення реалізації прав і гарантій працівників шляхом проведення перевірок роботодавців та робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 1.4 Порядку проведення перевірки стану дотримання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що проводиться посадовими особами Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю та його територіальних органів, затвердженого наказом Мінпраці та соцполітики №72 від 21 березня 2003 року, перевірки, що проводяться посадовими особами Держнаглядпраці та територіальними державними інспекціями праці (далі - ТДІП), можна поділити на: планові та позапланові; за дорученням керівництва Держнаглядпраці та ТДІП, правоохоронних органів; за пропозиціями установ, організацій; за зверненнями громадян. Водночас доречно зазначити, що перевірки додержання законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування проводяться тільки за зверненнями громадян та за дорученням керівництва Держнаглядпраці та ТДІП.

За результатами перевірки в обов'язковому порядку інспектор складає акт. Причому акт - це документ, складений посадовою особою Держнаглядпраці чи ТДІП, що підтверджує будь-які встановлені факти порушення законодавства про працю чи загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В разі виявлення порушень законодавства про працю чи загальнообов'язкове державне соціальне страхування інспектор складає припис щодо їх усунення.

З висновками відповідача погодися не можна, оскільки територіальна державна інспекція праці у Вінницькій області, згідно Порядку проведення перевірки стану додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що проводиться посадовими особами Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю не встановила та не довела порушення трудового законодавства позивачем, яке тягне за собою шкідливі наслідки, а також істотні зміни умови праці працівника ОСОБА_5

Припис це документ органів Держнаглядпраці про усунення виявлених порушень, що можуть призвести до шкідливих наслідків.

Відповідачем не наведено жодного факту порушення трудового законодавства позивачем.

Варто відмітити, що Держнаглядпраці та його територіальні державні інспекції праці здійснюють державний нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю на підставі Законів України.

Так, статтею 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції.

Нормами ст. 121 КЗпП України встановлено, що працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються добові за час перебування у відрядженні в порядку і розмірах. встановлених законодавством.

Статтею 12 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що гарантії і компенсації працівникам у разі службових відряджень, що встановлені КЗпП України та іншими актами законодавства, є мінімальними державними гарантіями.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 року №663 "Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон" (із змінами і доповненнями) (далі - Постанова №663) затверджені граничні норми добових витрат при відрядженнях у межах України та за кордон працівників підприємств, установ і організацій всіх форм власності та норми добових витрат для державних службовців і працівників підприємств, установ і організацій, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів.

Пунктом 1 Постанови №663 передбачено, що для працівників підприємств, установ та організацій усіх форм власності (крім державних службовців та осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів) встановлюються такі граничні норми добових витрат:

- у разі коли до рахунків на оплату вартості проживання у готелях не включаються витрати на харчування, для відряджень у межах України - 30 гривень, для відряджень за кордон - у сумі в гривнях, еквівалентній 50 доларам США за офіційним курсом гривні до долара США, установленим Національним банком на день видачі авансу.

Отже, даним пунктом встановлюється граничні норми, тобто максимальний розмір добових витрат.

На ряду з цим, пунктом 11-1 Постанови №663 передбачено, що розмір добових витрат, що виплачуються працівникам, направленим у відрядження підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності (крім підприємств, установ та організацій, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів), не може бути нижчим ніж норми добових витрат, установлених додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 977.

В свою чергу, додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 977 для Росії нижній рівень добових витрат передбачений в розмірі 37 доларів США.

Отже, вищезазначеною постановою передбачено мінімальну та максимальну норми відшкодування витрат на відрядження у Росію.

На переконання суду, добові витрати за час перебування у відрядженні повинні відшкодовуватися в межах граничних норм. З дозволу керівника відрядженому працівникові можуть бути відшкодовані фактичні витрати, що перевищують граничні норми відшкодування на наймання житлового приміщення, на проїзд та службові телефонні переговори. В окремих випадках роботодавець може виплатити добові і у меншому розмірі (наприклад, якщо підприємство відчуває певні фінансові труднощі). Але при цьому розмір добових не може бути нижче мінімальної норми, встановленої для робітників бюджетної сфери в залежності від країни відрядження.

Враховуючи наведене, розмір добових витрат, що відшкодовуються працівникам, направленим у відрядження підприємствами усіх форм власності, не може бути нижчим норм добових витрат, встановлених постановою №663.

Водночас, суд підкреслює, що з прийняттям постанови від 20.05.2009 №483 Кабінет Міністрів України прив`язав граничні норми добових витрат при відрядженні за кордон до курсу долара. ОСОБА_4 з цим документом, для працівників підприємств, установ та організацій граничні норми добових витрат при відрядженні за кордон визначені не у фіксованій в гривнях сумі, а в сумі в гривнях, яка в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долара не перевищуватиме 50 доларів США максимальної норми добових витрат, встановлених для державних службовців залежно від країни відрядження (відповідно 40 дол., 27,5 та 17,5 дол. при включенні відповідно витрат на одноразове, дворазове або триразове харчування до рахунків на оплату вартості проживання у готелях). Це надає право підприємствам, установам та організаціям відносити суму добових витрат при відрядженні їх працівників за кордон до складу валових витрат у межах встановлених граничних норм добових (які залежатимуть від курсу гривні до долара і не перевищуватимуть максимальну норму добових витрат, встановлених для державних службовців залежно від країн відрядження), що відповідає вимогам пункту 11-1 Постанови №663 (розмір добових витрат, що виплачуються працівникам підприємств, не може бути нижчим ніж норми добових витрат, установлених для державних службовців).

ОСОБА_4 приписів ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 2) п.5 Положення про Державний департамент нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 18.01.2003 № 50 Держнаглядпраці має право одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, роботодавців, робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообовязкового державного соціального страхування інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що Територіальна державна інспекція праці у Вінницькій області не використала наданих їй повноважень та не вжила заходів щодо витребування та вивчення інших документів і відомостей, наявних у позивача, для здійснення державного нагляду за додержанням ним законодавства про працю.

Вище наведені обставини свідчать про те, що ніякого порушення трудового законодавства з боку позивача не було, а тому не було підстав для винесення припису.

ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши оскаржуваний позивачем припис Територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області №02-01-45/1799-1590 від 16.11.2010 року, суд прийшов до висновку, що він прийнятий відповідачем без урахування вимог трудового законодавства та Положення про Державний департамент нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 18.01.2003 № 50 і з порушенням передбачених ст. 2 КАС України принципів, тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, судові витрати позивача підлягають відшкодуванню йому з Державного бюджету України в розмірі 3,40 грн.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17-18, 49, 51, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Позов Закритого акціонерного товариства "Поділлявторметал" задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис № 02-01-45/1799-1590 від 16.11.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства "Поділлявторметал" витрати пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 3 грн. 40 коп. (сплаченого згідно квитанції № НОХОР41504 від 26.11.2010 р.)

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 28.12.10

Суддя Чернюк Алла Юріївна