Справа № 2-а-4454/10/0270
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2011-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2011 р. Справа № 2-а-4454/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

при секретарі судового засідання: Оніщенко Петрі Анатолійовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: Державної податкової інспекції у м. Вінниці

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 26.10.2010 року та №/0 від 26.10.2010

ВСТАНОВИВ :

До суду звернулась фізична особа підприємець ОСОБА_3 (далі позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у м. Вінниці (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.10.2010 р. за №/0 та №/0.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складений відповідний акт.

Згідно з актом перевірки ревізор дійшов висновку, що позивач порушив вимоги п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 51 776 грн., та ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за перевіряємий період в сумі 37 580,49 грн.

На підставі акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.10.2010 р. №/0, яким позивачу визначено до сплати зобовязання по податку на додану вартість в сумі 77 664 грн., та № /0, яким позивачу визначено до сплати зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 37 580,49 грн.

Позивач вважає, що відповідачем неправомірно прийняті вищезазначені податкові повідомлення-рішення з огляду на те, що висновки податкового органу, які знайшли своє відображення у відповідному акті перевірки, не відповідають вимогам чинного законодавства України з наступних підстав.

Так, на думку позивача, відповідач прийшов до невірного висновку про те, що позивач включив до складу валових витрат та податкового кредиту витрати на транспортні послуги, які не мають безпосереднього відношення до отриманого ним доходу, оскільки відсутні товарно-транспортні накладні, що підтверджують факт перевезення саме цих товарів. При цьому позивач зазначає, що при проведенні перевірки ним були надані всі необхідні, передбачені чинним законодавством, документи для врахування цих витрат у складі валових витрат та податкового кредиту, зокрема, договори, накладні, податкові накладні тощо.

Також позивач зазначає, що з огляду на схему постачання та перевезення товару, а також положення ст. 48 ОСОБА_4 України Про автомобільний транспорт та п.п. 11.5 та 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363, товарно-транспортних накладних у нього не було і не могло бути. Крім того, в ОСОБА_4 України Про оподаткування прибутку підприємств відсутні норми, які б зобовязували відносити до складу валових витрат витрати, повязані з закупівлею товарів, виключно за наявності товарно-транспортних накладних.

Під час перевірки позивачем були надані перевіряючому оригінали договорів, видаткові на податкові накладні, банківські виписки, які свідчать про оплату товару з боку позивача на адресу постачальників транспортних послуг, а оскільки дані документи є достатніми для віднесення витрат, повязаних із закупівлею товарів, до складу валових витрат, то виявлені під час перевірки порушення не відповідають дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та надані у справу матеріали і документи.

Представник відповідача надав суду свої заперечення проти адміністративного позову (а.с.95-98), згідно з якими податковим органом цілком правомірно винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення за результатами виявлених та зафіксованих в акті перевірки порушень позивачем ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість та Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян.

В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у наданих письмових запереченнях.

В судовому засіданні допитувався свідок ОСОБА_5, яка працює головним державним податковим ревізором інспектором ДПІ у м. Вінниці, та проводила вищезазначену перевірку. По суті заданих запитань даний свідок повідомив суду, що перевірка позивача проведена згідно з вимогами чинного законодавства на підставі відповідного направлення та наказу, а виявлені порушення відображені в акті, складеному за результатами її проведення.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, оглянувши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

На підставі відповідного направлення посадовою особою ДПІ у м. Вінниці ОСОБА_5 з 08.09.2010 року по 28.09.2010 року проведено планову виїзну перевірку субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 р. по 31.06.2010 р.

За результатами перевірки складено акт №2180/1721/НОМЕР_1 від 01.10.2010 р. (а.с.6-22), згідно з висновками якого встановлені порушення позивачем вимог 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість, а саме: до податкового кредиту включено податкові накладні на придбання транспортних послуг, які не мають безпосереднього відношення до підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 (товарно-транспортні накладні, інші документи, що підтверджують факт перевезення саме тих товарів, які мають відношення до діяльності СПД на перевірку не надано), в результаті чого завищено податковий кредит по ПДВ на загальну суму 51 776 грн.; та ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян, а саме: включення до складу валових витрат за 2009 рік та І півріччя 2010 року витрат на придбання транспортних послуг, які не мають безпосереднього відношення до отриманого доходу ФОП ОСОБА_3, в результаті чого за перевіряємий період донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 37 580,49 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки 26.10.2010 року відповідачем щодо позивача були прийняті податкові повідомлення - рішення №/0 (а.с.23), яким позивачу визначено до сплати зобовязання по податку на додану вартість в сумі 77 664 грн., та №/0, яким позивачу визначено до сплати зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 37 580,49 грн. (а.с.24).

В судовому засіданні досліджено наступні матеріали та документи, а саме: податкові накладні (а.с.25-41), рахунок-фактура від 15.03.2010 р. (а.с.42), акти здачі-прийняття виконаних робіт/наданих послуг (а.с.43-62), платіжні доручення (а.с.63-75), виписки банку (а.с.76-85), оборотно-сальдові відомості (а.с.86,87), розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (а.с.102-119), товарно-транспортні накладні (а.с.126-158).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 був замовником транспортних послуг з перевезення жита, транспортування товару проводилось ТОВ Каскад-Транссервіс, ПП Арм-Прим та ПП Галас КВ, одержувач товару ТОВ Ржевуськ млин.

Перевіркою встановлено, що позивачем за період з 01.01.2009 р. по 30.06.2010 р. до валових витрат включені транспортні послуги, надані ТОВ Каскад-Транссервіс, ПП Арм-Прим та ПП Галас КВ приватному підприємцю ОСОБА_3 в 2009 р. на суму 181 742 грн. та в І-му півріччі 2010 року на суму 68 794,60 грн. без підтвердження здійснення господарських операцій товарно-транспортними накладними, в звязку з чим позивачу податковим органом донараховано податок з доходів фізичних осіб в загальній сумі 37 580,49 грн.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 ОСОБА_4 України Про оподаткування прибутку підприємств валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 даного ОСОБА_4 до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вищезазначеного ОСОБА_4 валові витрати мають бути підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Слід зазначити, що п. 5.11 ст. 5 ОСОБА_4 України Про оподаткування прибутку підприємств заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в цьому ОСОБА_4.

При проведенні перевірки, позивачем були надані наявні у справі податкові накладні, акти здачі-прийняття виконаних робіт/наданих послуг, платіжні доручення та виписки банку, що свідчать про надання ТОВ Каскад-Транссервіс, ПП Арм-Прим та ПП Галас КВ приватному підприємцю ОСОБА_3 транспортних послуг в 2009 р. на суму 181 742 грн. та в І-му півріччі 2010 року на суму 68 794,60 грн., а також про оплату позивачем даних послуг.

Суд вважає, що зазначені документи в силу зазначених вище вимог ОСОБА_4 є відповідними розрахунковими, платіжними документами, які підтверджують надання транспортних послуг, що повязане саме з господарською діяльністю фізичної особи підприємця ОСОБА_3.

При цьому податковим органом не оспорюється наявність зазначених документів та правильність їх заповнення.

Посилання відповідача, що єдиним та обовязковим документом, який є доказом надання транспортних послуг в даному випадку є лише товарно-транспортні накладні, суд не приймає, оскільки положеннями чинного законодавства України, в тому числі ОСОБА_4 України Про оподаткування прибутку підприємств, дані доводи не підтверджуються.

Оцінюючи доводи сторін щодо відсутності у позивача відповідних товарно-транспортних накладних, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 11.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Згідно з п. 11.7 цих Правил перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивач в господарських операціях не був ні замовником (вантажовідправником), ні перевізником, ні вантажоодержувачем, в нього не могло, та й не повинно було бути жодного екземпляру товарно-транспортної накладної.

Що стосується правомірності включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у звязку з придбанням транспортних послуг, слід зазначити наступне.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Судом встановлено підтвердження витрат позивача по сплаті податку належно оформленими податковими накладними, які приєднані до матеріалів справи.

Викладене спростовує висновки відповідача щодо порушення позивачем пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 ОСОБА_4 України Про податок на додану вартість при віднесенні до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість при придбанні транспортних послуг.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Вінниці від 26.10.2010 р. за №/0 та №/0.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем не доведена.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі, підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні за участю присутніх учасників процесу, а тому підлягають задоволенню з розподілом судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати із Державного бюджету України. Квитанцією № 5215/з16 від 04.11.2010 р. документально підтверджено судові витрати здійснені позивачем в розмірі 3,40 грн., а тому вони підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Вінниці від 26.10.2010 р. за № /0 та № /0.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати в сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України. Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови оформлено 17 січня 2011 року.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович