Справа № 337/1688/16-а
Суддя: Нещеретна Л. М.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЄУН №337/1688/16-а
Провадження №2-а/337/57/2016
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.

при секретарі Шварцер Г.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідачів Ляховецької С.С., Стрикун С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів про визнання їхніх дій неправомірними та зобов`язати відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 направити документи позивача до Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п.11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакціях Законів, які діяли на час звільнення позивача, а відповідача ГУ ПФУ розглянути документи про призначення пенсії та призначити позивачеві військову пенсію за вислугу років з 23 березня 2016 року відповідно до п.11 ст. 1 Закону № 1763-IV та п. «в» ст. 12 Закону № 2262-XII в редакціях Законів, які діяли на час звільнення позивача.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та пояснив суду, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . У період з 01.08.1988 року по 04.02.2005 року він проходив безперервну військову службу в Збройних Силах СРСР, а згодом України, в тому числі й на офіцерських посадах; має військове звання «майор юстиції», а остання штатна посада перед звільненням у запас - суддя військового місцевого суду Запорізького гарнізону, і в силу Закону України «Про судоустрій України» від 07.02.2002 року № 3018-III в редакції, яка діяла на час його звільнення, являвся військовослужбовцем. Вислуга років складає 16 років 6 місяців 4 дні. На підставі наказу першого заступника Міністра оборони України керівника апарату Міністра оборони України від 24.12.2004 року № 13 його було звільнено у запас за п.п. «в» п. 67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України у зв`язку зі скороченням штатів, а також у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України. Згодом на підставі наказу голови військового місцевого суду Запорізького гарнізону від 26.01.2005 року № 11 позивача було виключено з 04.02.2005 року зі списків особового складу військового місцевого суду Запорізького гарнізону, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Запорізького ОМВК м. Запоріжжя. 23.03.2016 року ОСОБА_1 виповнилося 45 років, і він вважає, що отримав право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.11 ст. 1 Закону № 1763-IV та п. «в» ст. 12 Закону № 2262-XII в редакціях Законів, які діяли на час його звільнення. У зв`язку з даними обставинами позивач 01.04.2016 року звернувся до Хортицького РВК м. Запоріжжя із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, яка була направлена разом із додатковими документами до Запорізького ОВК для розгляду. 14.04.2016 року він отримав лист від 12.04.2016 року № 572/с, за підписом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що права на призначення йому пенсії по лінії Міністерства оборони України він не має. З урахуванням цього позивач 14.04.2016 року звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення йому пенсії, додавши необхідні документи. Згодом він отримав лист за підписом заступника начальника Головного управління від 25.04.2016 року № 388/Р-9, де йому було повідомлено, що з усіх питань, які стосуються права на пенсію та переліку необхідних документів для її призначення він має звернутись до регіонального уповноваженого органу МО України (тобто до Запорізького ОВК), а також йому роз`яснено право на оскарження даної відповіді. Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважає дії відповідачів неправомірними, які полягають в тому, що ІНФОРМАЦІЯ_5 після отримання від нього заяви з необхідними документами мав би надіслати їх на розгляд до ГУ ПФУ, але він самостійно вирішив, що позивач не має права на пенсію, а ГУ ПФУ, отримавши від позивача заяву із усіма необхідними документами, їх взагалі не розглянув, пенсію не призначив і рекомендував йому звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представник відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області проти позову заперечує, суду пояснила, що призначення пенсій військовослужбовцям здійснюється за наявними документами, які до Головного управління не надходили. Відповідно до п.п.11 п.1 ст. 1 Закону України від 15.06.2004 року № 1763-IV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» в редакції, яка діє з 01.10.2011 року, пенсія у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення для військовослужбовців, які звільняються із Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванні обчислюється при досягненні 45-річного стажу і за наявності вислуги 20 календарних років. Оскільки позивач на момент досягнення 45 років не мав достатньої вислуги (20 років), то він не має права на призначення відповідної пенсії. Посилання позивача на редакцію пп.11 п.1 ст. 1 ЗУ № 1763-IV, яка діяла до 01.10.2011 року, де передбачено умовою призначення пенсії наявність календарної вислуги в розмірі 15 років вважає безпідставною, оскільки на дану дату у позивача не було передбаченого віку 45 років. У зв`язку з чим відповідач ГУ ПФУ просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача Запорізького ОВК в судовому засіданні проти позову заперечує, суду пояснила, що відсутність у позивача двох взаємопов`язаних умов: досягнення позивачем на день звільнення 45-річного віку та наявність вислуги 20 років, які визначають право на призначення пенсії згідно із вищевказаним Законом України № 1763-IV позбавляють його права на отримання пенсії у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення для військовослужбовців. Крім того, відповідно до положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються до головних управлінь Пенсійного фонду України через уповноважені органи міністерств та відомств, з яких особа звільняється, а тому порушень чинного законодавства з боку ІНФОРМАЦІЯ_4 не було, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1971 року народження, проходив безперервну військову службу у Збройних Силах СРСР, а згодом України з 01.08.1988 року по 04.02.2005 року. Перед звільненням з військової служби у запас ОСОБА_1 працював на посаді судді військового місцевого суду Запорізького гарнізону і мав військове звання «майор юстиції», що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 10.03.2005 року, копією послужного списку з особової справи та копією трудової книжки, наявними у матеріалах справи (а.с.12-14,19).

Згідно наказу першого заступника Міністра оборони України керівника апарату Міністра оборони України від 24.12.2004 року № 13 позивача було звільнено у запас за п.п. «в» п. 67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України у зв`язку зі скороченням штатів, а також у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України (а.с.15).

Наказом голови військового місцевого суду Запорізького гарнізону від 26.01.2005 року № 11 ОСОБА_1 було виключено з 04.02.2005 року зі списків особового складу військового місцевого суду Запорізького гарнізону, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Запорізького ОМВК м. Запоріжжя (а.с.16).

Загальна вислуга років позивача складає 16 років 6 місяців 04 дні.

23.03.2016 року позивачу ОСОБА_1 виповнилося 45 років. Згідно пояснень позивача 01.04.2016 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, яка була надіслана до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З відповіді ТВО військового комісара Запорізького ОВК від 12.04.2016 року № 572/с (а.с.20) вбачається, що відповідач Запорізький ОВК, пославшись на п. 11 ст. 1 Закону № 1763-IV в редакції Закону від 08.07.2011 року, встановив, що для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення, а оскільки у позивача лише 16 років вислуги, тому права на призначення пенсії по лінії Міністерства оборони України не має.

14.04.2016 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону № 1763-IV та п. «в» ст. 12 Закону № 2262-XII, додавши при цьому необхідні документи, в тому числі й відповідь із Запорізького ОВК від 12.04.2016 року № 572/с (а.с.21). Однак, свою відповіддю від 25.04.2016 року № 388/Р-9 заступник начальника Головного управління, пославшись на Порядок, повідомив позивача про необхідність подання такої заяви до ГУ ПФУ через уповноважений структурний підрозділ Запорізький ОВК, до якого й було рекомендовано позивачу звернутись.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлення ним документів до ГУ ПФУ суд врахував наступне.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 48 Закону № 2262-XII заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Частиною 1 ст. 49 вказаного Закону визначено, що пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-12 ), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Пунктом 12 Порядку визначено, що Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Посилання відповідача Запорізького ОВК на його обов`язок перевіряти наявність права на пенсію суд вважає безпідставним, оскільки пунктами 9, 10 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389, визначені їхні повноваження, зокрема:

-забезпечують згідно із законодавством соціальний і правовий захист військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів та членів їх сімей;

-ведуть облік осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах в запас або у відставку (далі особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території, для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

-забезпечують оформлення та подання документів органам Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсій особам, звільненим з військової служби, і членам їх сімей відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також у передбачених законодавством випадках виплату грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, і сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців Збройних Сил.

Обов`язку чи права відповідача Запорізького ОВК перевіряти наявність права на пенсію у особи чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин суд вважає, що відповідач Запорізький ОВК діяв неправомірно та не у спосіб, передбачений законодавством, визначаючи самостійно наявність або відсутність права позивача на пенсію, а також вважає відповідно до ст. 48 Закону № 2262-XII можливим задовольнити вимоги останнього про зобов`язання Запорізького ОВК направити документи позивача до ГУ ПФУ для призначення пенсії за вислугою років.

Щодо вимоги позивача про визнання дій протиправними та зобов`язання відповідача ГУ ПФУ розглянути документи та призначити пенсію суд врахував наступне.

Законом № 1763-IV встановлено правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності ЗСУ в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

Згідно пункту 11 статті 1 цього Закону (у редакції на час звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Статтею 3 цього ж Закону дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 1 січня 2004 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 року № 3591-IV (набрав чинності з 29.04.2006 року) внесено зміни до Закону № 2262-XII, зокрема, статтю 12 викладено в іншій редакції і доповнено пунктом «в», яким передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону № 1763-IV. Дана редакція Закону діяла до 01.10.2011 року, після чого п. «в» статті 12 був змінений в частині вислуги років до 20 років.

Пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011 року) передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Відповідачі в своїх письмових запереченнях наголошують на питанні про застосування вищезазначених норм у часі.

Вирішуючи це питання, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Також у Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Суд вважає, що посилання відповідача Запорізького ОВК на рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, не заслуговують на увагу, оскільки Закон № 3668-VI, яким внесені зміни у Закони № 1763-IV та № 2262-XII, істотно звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод позивача, порушуючи основний принцип, закріплений в ст. 22 Конституції України.

Виходячи із положень пункту 11 статті 1 Закону № 1763-IV та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, суд вважає, що зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення, тобто з 23.03.2016 року.

Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV, чинного на момент звільнення ОСОБА_1 , то зазначена норма має зберігати юридичну силу як для позивача, так і для відповідачів.

Станом на момент звернення за призначенням пенсії заявнику виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії.

Аналогічні правові позиції були висловлені Верховним Судом України у постановах від 06.02.2012 року (справа № 21-322а11) та від 01.07.2014 року (справа № 21-244а14), які в силу ч. 1 ст. 244-2 КАС України враховуються судом при вирішенні даного спору.

Окрім цього, відповідно до пунктів 14, 17, 18 Порядку орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення пенсії на документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення пенсії або про відмову в призначення пенсії.

Рішення щодо призначення оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин у справі, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені у позові доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, ст. 11 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV, ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII, суд
вирішив:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії відповідачів, пов`язані з непризначенням ОСОБА_1 військової пенсії за вислугою років, неправомірними.

Зобов`язати відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 направити документи майора юстиції запасу ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п.11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакціях Законів, які діяли на час звільнення ОСОБА_1 .

Зобов`язати відповідача Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути документи майора юстиції запасу ОСОБА_1 про призначення пенсії та призначити йому військову пенсію за вислугу років з 23 березня 2016 року відповідно до п.11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року № 1763-IV та п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII в редакціях Законів, які діяли на час звільнення ОСОБА_1 .

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551 гривня 20 копійок.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551 гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Л.М.Нещеретна