Справа № 826/1257/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Справа № 826/1257/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.01.2015 р. № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.11.2014 р. ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було винесено наказ № 51 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», яким призначено перевірку фізичної особи ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів).

На виконання зазначеного наказу відповідачем виписано повідомлення позивача про проведення перевірки від 11.11.2014 р. № 248/П/26-56-17-01-24.

12.11.2014 р. вказаний наказ та повідомлення про проведення перевірки відповідачем на виконання п. 79.2 ст. 79 ПК України було надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу: 04070 АДРЕСА_1. Конверт повернулися до податкового органу у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.

На підставі наказу від 11.11.2014 р. № 51 відповідачем у приміщенні ДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 27.11.2014 р. № 6995/26-56-17-01-17/НОМЕР_2 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків фізичною особою ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.».

У зазначеному акті перевірки відповідачем встановлено, що позивачем у 2013 році було здійснено відчуження цінних паперів, у результаті чого отримано інвестиційних дохід у розмірі 114040,79 грн., який не був ним задекларований і з якого позивачем не сплачено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 17106,12 грн., чим порушено пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України.

Акт перевірки був направлений позивачу рекомендованим поштовим повідомленням на адресу: 04070 АДРЕСА_1. Конверт повернувся відправнику у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.

На підставі акта перевірки від 27.11.2014 р. № 6995/26-56-17-01-17/НОМЕР_2 відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення від 17.01.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 21 382,65 грн., у тому числі за основним платежем - 17 106,12 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4 276,53 грн.

Позивач, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином був повідомлений про проведення перевірки, але не надав жодних первинних документів, підтверджуючих витрати на придбання акцій, які були реалізовані ним у 2013 році, та не задекларував інвестиційних дохід від їх продажу.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно зі ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У п.п. 44.1, 44.6, 44.7 ст. 44 ПК України закріплено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Відповідно до п.п. 86.4 ПК України акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його законним представникам або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов'язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Згідно з пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

У пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України визначено, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Згідно з пп. 170.2.3, 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком.

До складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Фінансовий результат за операціями з цінними паперами чи деривативами визначається платником податку.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що на фізичних осіб, які отримують протягом звітного року інвестиційний прибуток, покладено зобов'язання здійснювати його декларування як фінансового результату з вирахуванням сум інвестиційних збитків, понесених у цьому ж звітному році та/або задекларованих за попередні звітні періоди, і сплачувати з нього податок на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) та повноваження податкових органів контролювати дотримання платниками вимог податкового законодавства шляхом проведення перевірок.

При цьому, законодавством регламентовано порядок направлення податковим органом платнику повідомлення про проведення перевірки та акту, складеного за її результатами, шляхом надіслання рекомендованого поштового відправлення з відомостями про вручення.

Разом з тим, повернення такої кореспонденції за закінченням терміну зберігання свідчить про належне повідомлення платника податків як з приводу призначення перевірки, так і щодо її результатів.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що 03.03.2008 р. позивачем на підставі договору № 06-УКИН/08 у ВАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «УкрСиб Індексний» було придбано прості іменні акції у кількості 487 штук на суму 487 000,00 грн. /Т.1 а.с.12-13/.

Зазначені витрати позивачем у відповідному звітному періоді не декларувалися та в наступних періодах у його податковій звітності не відображалися.

09.07.2013 р. вказані акції були продані позивачем ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «УкрСиб Індексний», у результаті чого ним отримано прибуток у розмірі 114040,79 грн. /Т.1 а.с.17-19/.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що операції з придбання позивачем акцій та з їх продажу мали місце в різні звітні періоди і витрати на їх придбання задекларовані не були та/або відображались іншим чином в його податковій звітності, зокрема як від'ємне значення з вирахуванням інших прибутків, якщо такі були наявні, а отже, у відповідності до ст. 170 ПК України, інвестиційний прибуток, отриманий апелянтом у 2013 році, підлягав декларуванню і є об'єктом оподаткування ПДФО за ст.ст. 164, 167 ПК України.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що порушення позивачем зазначених вимог податкового законодавства було встановлено податковим органом за результатами відповідної перевірки, проведеної на підставі та в порядку, передбаченому чинним законодавством, зокрема за умови належного повідомлення позивача як про її проведення, так і про відповідні результати шляхом надіслання йому направлення на перевірку та в наступному акту, складеного за її результатами на його офіційну податкову адресу: АДРЕСА_1, як того вимагає п. 42.2 ст. 42, ст. 45, п. 79.2 ст. 79, п. 86.4 ст. 86 ПК України, а отже, відповідач дотримався вимог законодавства.

У свою чергу, всупереч п.п. 44.6, 44.7 ст. 44 ПК України, ані під час проведення перевірки, ані після її закінчення позивачем не було надано контролюючому органу жодних первинних документів, які б підтверджували відсутність в нього інвестиційного прибутку у 2013 році та обов'язку декларувати фінансовий результат від інвестиційної діяльності за такий звітний період та сплачувати з отриманих доходів ПДФО.

З огляду на це, доводи апелянта про те, що він не отримував повідомлення про проведення перевірки та акту перевірки, є не обґрунтованими і не вказують на протиправність дій податкового органу та/або оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до п. 66.1 ст. 66 ПК України, підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є інформація органів державної реєстрації, однак, як вбачається з матеріалів справи, місце реєстрації позивачем не змінювалось і відомостей про зміну місця його фактичного проживання він контролюючому податковому органу не надавав, а отже, у відповідача не було жодних підстав для направлення ОСОБА_2 кореспонденції на іншу адресу та взагалі не було відомостей про те, що позивач за офіційною податковою адресою не проживає.

Посилання апелянта на те, що дохід у розмірі 114040,79 грн., отриманий ним від продажу акцій у 2013 році, не є його прибутком, оскільки у 2008 році такі акції були ним придбані за вищою ціною - 487000,00 грн. і він зазнав збитків, колегія суддів вважає не обґрунтованими, з підстав, зазначених вище.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що, як вбачається з матеріалів справи та зазначено самим апелянтом у доводах його апеляційної скарги /Т.1 а.с. 20-23, 26, 68/, він до звернення до суду з даним адміністративним позовом в добровільному порядку виконав оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.01.2015 р. та сплатив нараховані ним податкові зобов'язання, а отже, фактично погодився з ним.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, у відповідності до ст. 86 КАС України, колегія суддів вважає, що відповідачем було правомірно визначено позивачу податкове зобов'язання з ПДФО та застосовано відповідні штрафні санкції за його невиконання, а тому, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.01.2015 р. № є правомірним.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 17 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.