Справа № 816/1438/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/1438/16

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

суддів Бойка С.С. , Канигіної Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання Петренко О.В.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправним та скасування рішення, визнання відсутності компетенції, -

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2016 року ОСОБА_1 (надалі по тексту також ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (надалі по тексту також - відповідач) про визнання протиправним та скасування пункту другого наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру "Про оголошення розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року № 527-р" від 26 липня 2016 року № 108-к, визнання відсутності компетенції Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ОСОБА_5 з 22 липня 2016 року здійснювати повноваження Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22 липня 2016 року розпорядженням ОСОБА_4 Міністрів України №527-р звільнено ОСОБА_5 з посади Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та 22 липня 2016 року розпорядженням ОСОБА_4 Міністрів України №528-р ОСОБА_5 призначено першим заступником Міністра аграрної політики та продовольства України. Проте, Головою Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру 26 липня 2016 року ОСОБА_5 прийнято наказ №108-к, яким оголошено розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року № 527-р та у звязку із звільненням у порядку переведення для подальшої роботи днем звільнення вважати 26 липня 2016 року. Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про ОСОБА_4 Міністрів України» розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо цими розпорядженнями не встановлено пізніший термін набрання ними чинності. Так, розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №507-р про звільнення ОСОБА_5 з посади Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру набрало чинності з моменту його прийняття, а саме 22 липня 2016 року. Тому, наказом №108-к від 26 липня 2016 року «Про оголошення розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №527-р» за підписом ОСОБА_5 як Голови Державної служби України з питань геодезії, карторгафії та кадастру фактично протиправно продовжено термін дії повноважень ОСОБА_5 за посаді Голови Державної служби України з питань геодезії, карторгафії та кадастру.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити.

В письмових запереченнях відповідач зазначає, що наказ №108-к "Про оголошення розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №527-р" є персоніфікованим актом індивідуальної дії та встановлюється чи змінює права та обов'язки лише для особи, якої стосується, тобто ОСОБА_5, а отже ніяким чином не може вплинути на права інших осіб /а.с.53-54/.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №527-р ОСОБА_5 звільнено з посади Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з переходом на іншу роботу /а.с.40/.

26 липня 2016 року наказом №108-к Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про оголошення розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №527-р» ОСОБА_5 оголошено розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №527-р «Про звільнення ОСОБА_5 з посади Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру». У звязку зі звільненням у порядку переведення для подальшої роботи у Міністерстві аграрної політики та продовольства України, днем звільнення вважати 26 липня 2016 року.

Позивач не погоджуючись з вищевказаним наказом в частині пункту другого та з відсутністю, на його думку, компетенції Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ОСОБА_5 з 22 липня 2016 року здійснювати повноваження Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру звернувся до суду з даним позовом.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку позовним вимогам щодо визнання протиправним та скасування окремого положення рішення субєкта владних повноважень, а саме пункту другого наказу Державної служби України з питань геодезії, картографі та кадастру «Про оголошення розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №257-Р» від 26 липня 2016 року №108-К суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про ОСОБА_4 Міністрів України» ОСОБА_4 Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Так відповідно до частини третьої статті 49 Закону України «Про ОСОБА_4 Міністрів України» акти ОСОБА_4 Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень ОСОБА_4 Міністрів України.

Частиною п'ять статті 49 Закону України «Про ОСОБА_4 Міністрів України» акти ОСОБА_4 Міністрів України підписує Прем'єр-міністр України.

ОСОБА_4 Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом (частина вісьма статті 49 Закону України «Про ОСОБА_4 Міністрів України»).

Відповідно до пункту 10 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастр очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади ОСОБА_4 Міністрів України за пропозицією Комісії з питань вищого корпусу державної служби.

Так, 22 липня 2016 року ОСОБА_4 Міністрів України видано розпорядження №527-р, яким звільнено ОСОБА_5 з посади Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у звязку з переходом на іншу роботу /а.с.40/.

Доказів щодо оскарження або скасування зазначеного розпорядження до суду сторонами не надано.

Згідно пункту 11 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру голова Держгеокадастру, крім іншого, очолює Держгеокадастр, здійснює керівництво його діяльністю, представляє його у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями в Україні та за її межами; підписує накази Держгеокадастру; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Так, 26 липня 2016 року Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру винесено наказ №108-к, за підписом Голови ОСОБА_5 «Про оголошення розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №527-р», відповідно до пункту першого наказу оголошено розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №527-р «Про звільнення ОСОБА_5 з посади Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру» та відповідно до пункту другого наказу у звязку зі звільненням у порядку переведення для подальшої роботи у Міністерстві аграрної політики та продовольства України, днем звільнення вважати 26 липня 2016 року /а.с.38/.

В позовній заяві позивач зазначає, що його право порушено в період дії окремих положень вищевказаного наказу, адже Держгеокадастром видано наказ №950-то від 26 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади начальника Держгеокадастру у м. Кременчуці Полтавської області за підписом голови Держеокадастру ОСОБА_5, в той час коли останній, на його думку, вже не міг та не мав права та повноважень 26 липня 2016 року підписувати наказ №950-то про звільнення позивача.

Суд звертає увагу, що приписами ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначений пункт наказу не стосуються його безпосередньо.

Посилання позивача на обставини звільнення його відповідачем із займаної посади в період, коли, на його думку, Голова Держгеокадастру вже не мав відповідних повноважень, як на підставу для оскарження визнання протиправним пункту 2 наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про оголошення розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №527-р» від 26 липня 2016 року №108-к, є необґрунтованим з огляду на наступне.

Належним способом захисту в частині відновлення порушених прав позивача у зв'язку з його звільненням є оскарження самого наказу №950-то від 26 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Держгеокадастру у м. Кременчуці Полтавської області.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом не обґрунтовано у чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім визначеного цим актом певного кола осіб), в тому числі і позивача, прав чи обовязків у звязку із оскарженим рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Спосіб захисту порушеного права з яким звернувся позивач не є належним та не відновить його порушених прав в межах заявлених підстав та предмету позову.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування окремого положення рішення субєкта владних повноважень, а саме пункту другого наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про оголошення розпорядження ОСОБА_4 Міністрів України від 22 липня 2016 року №527-р» від 26 липня 2016 року №108-к є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про відсутність компетенції Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ОСОБА_5 з 22 липня 2016 року здійснювати повноваження Голови Державної служби України в питань геодезії, картографії та кадастру суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може містити вимогу про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Компетенція - сукупність повноважень, прав та обов'язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов'язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Таким чином, компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом.

Як передбачено пунктом 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Так, спори, визначені пунктом 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб'єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб'єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

При цьому, позивачем у спорах щодо встановлення компетенції є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень-відповідач своїми рішеннями або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що адміністративний позов, відповідно до приписів пункту 6 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, може містити вимогу про встановлення компетенції, однак, така вимога може мати місце лише у спорі між суб'єктами владних повноважень, що виник з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Вказана правова позиція зазначена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 25 травня 2016 року №К/800/44964/15.

Оскільки в даній справі позивач не є суб'єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, то позовна вимога ОСОБА_1 про встановлення відсутності компетенції у Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ОСОБА_5, як спосіб захисту порушеного права (інтересу), не відповідає змісту цього права (інтересу), а отже, вищевказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправним та скасування рішення, визнання відсутності компетенції - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя ОСОБА_6
суддя суддя ОСОБА_7 ОСОБА_8