Справа № 2-а-4946/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2011-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2011 р. Справа № 2-а-4946/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чернюк Алли Юріївни,

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали справи

за позовом: Прокурора Тульчинського району Вінницької області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Тульчинському районі

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про: стягнення заборгованості по податку з доходів з доходів фізичних осіб.

ВСТАНОВИВ :

В листопаді 2010 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся прокурор Тульчинського району Вінницької області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Тульчинському районі Вінницької області (далі - ДПІ у Тульчинському районі) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1В.) про стягнення податкового боргу.

Адміністративний позов мотивований тим, що станом на 25.11.2010 року за ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість по податку з доходів фізичних осіб, яка виникла внаслідок несвоєчасної сплати визначеної податковим повідомленням-рішенням позивача суми податкового зобовязання у розмірі 9069,85гривень.

В добровільному порядку сума податкового боргу була погашена відповідачем частково у розмірі 72,00 гривень.

Посилаючись на те, що несплата платежів тягне за собою ненадходження коштів до відповідного бюджету та порушує інтереси держави у системі оподаткування - прокурор просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість по податку з доходів фізичних осіб в сумі 8997,85 гривень.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2010 року відкрито провадження і адміністративна справа призначена до судового розгляду.

Прокурор в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву від 10.01.2011 року (вх. №409) про розгляд справи без присутності представника прокуратури на підставі наявних у справі доказів. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 39).

Представник ДПІ у Тульчинському районі в судове засідання не прибув, однак надав заяву від 10.01.2011 за вх. №381 року про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 40).

Відповідач письмових заперечень на позовну заяву з нормативно-документальним обґрунтуванням суду не надав, в судове засідання не зявився та не вказав причини неприбуття. Відповідно до вимог ст. 122 КАС України - адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідач у справі повідомлявся шляхом направлення ухвали про відкриття провадження по справі та ухвали про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до розгляду, що підтверджується реєстром відправленої поштової кореспонденції (а.с. 31, 38).

Як вбачається зі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, ФОП ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 23609. Оскільки ухвали суду надсилалися відповідачеві саме за вказаною у свідоцтві адресою, суд вважає, що він здійснив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового розгляду.

Таким чином, враховуючи дані обставини, судом прийнято рішення продовжити розгляд справи у відсутність відповідача, і вирішити справу на підставі наявних доказів.

Оскільки відсутня необхідність у виклику свідків та експерта, суд, вважає за можливе та доцільне розглянути дану адміністративну справу без участі сторін на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження, що відповідає положенням ч. 4 ст. 122 , ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наданих доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець Тульчинською районною державною адміністрацією 15.09.2006 року, за № 0001869, ідентифікаційний код НОМЕР_1 (а.с.4) та перебуває на обліку в ДПІ у Тульчинському районі з 18.09.2004 року за №1717 (а.с.5).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців види діяльності ОСОБА_2 організація перевезення вантажів; діяльність нерегулярного пасажирського транспорту; надання послуг у рослинництві; облаштування ландшафту; діяльність автомобільного вантажного транспорту; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту.

Відповідно до заяви позивача 18.09.2006 року взято на податкових облік в ДПІ у Тульчинському районі за № 1717.

15 жовтня 2006 року ДПІ у Тульчинському районі ОСОБА_2 видано Свідоцтво № 52625508 про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Також встановлено, що відповідно до плану - графіку проведення планових виїзних документальних перевірок суб`єктів господарювання, головним державним податковим ревізором-інспектором відділу оподаткування фізичних осіб, інспектором І рангу - ОСОБА_3, згідно направлення №65 від 15.02.2010 року, з 15.02.2010 року по 26.02.2010 року була проведена виїзна документальна планова перевірка фінансово - господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_1 вимог податкового законодавства за період з 01.10.2008 року по 30.09.2009 року, відповідно до затвердженої програми перевірки.

За наслідками проведеної перевірки складено ОСОБА_3 №66/17/НОМЕР_1 від 02.03.2010 року, яким були встановлені порушення з боку відповідача, стосовно недотримання останнім вимог п. 3 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", в зв`язку з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 9069,85 грн. та п.п. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в зв`язку з чим донараховано основного платежу по податку на додану вартість в сумі 49333 грн.

На підставі зазначеного ОСОБА_3 перевірки, 12.03.2010 року ДПІ у Тульчинському районі прийняте податкове повідомлення - рішення №/0, яким визначено податкове зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 9069,85 грн., за порушення п.3 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", внаслідок включення до валових витрат амортизаційних витрат. Вказане зобов`язання було частково погашене проплатою в сумі 72,00 грн.

У звязку з несплатою усієї суми заборгованості прокурор Тульчинського району в інтересах держави в особі ДПІ у Тульчинському районі звернувся до суду з позовною заявою від 26.11.2010 року, яка надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду 30.11.2010 року (а.с. 2, 3).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач ФОП ОСОБА_1 не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням №/0 від 12.03.2010 року, оскаржив його до Вінницького окружного адміністративного суду. Постановою від 07.05.2010 року у справі 2-а-1186/10/0270 суд задовольнив позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 у повному обсязі.

Втім, ДПІ у Тульчинському районі оскаржило постанову Вінницького окружного адміністративного суду до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №2-а-1186/10/0270 від 29.09.2010 року задоволено апеляційну скаргу ДПІ у Тульчинському районі, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07.05.2010 року по справі №2-а-1186/10/0270 скасовано (а.с.7-9).

Визначаючись по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У ч. 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1. ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а судове рішення першої інстанції, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи (ч. 3 ст. 254 КАС України).

З поданих сторонами матеріалів, судом встановлено, що спірна сума виникла на підставі податкового повідомлення - рішення від 12.03.2010 року №/0, яким ФОП ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності на загальну суму 9069,85 грн., яка є предметом стягнення за поданим прокурором у Тульчинському районі позовом.

Утім, визначена сума податкового зобов`язання добровільно сплачена відповідачем - ФОП ОСОБА_1 лише частково в сумі 72,00 грн. і на дату розгляду адміністративної справи загальна сума заборгованості фактично складає 8997,85 гривень.

Суд також дослідив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2010 року, яка набрала законної сили, встановлено, що до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення сум податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованим лише на суб'єкта господарювання за умови використання їх в оподатковуваних операціях, про що зазначено в акті перевірки.

Відповідно до даних Єдиного Державного Реєстру, ФОП ОСОБА_1 здійснював такі види господарської діяльності, саме: надання послуг в рослинництві; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту; діяльність нерегулярного пасажирського транспорту; діяльність автомобільного вантажного транспорту; організація перевезення вантажів.

Дозвіл на здійснення виду діяльності, передбаченого КВЕД 71 - оренда машин та устаткування; 71.1 - оренда автомобілів, ФОП ОСОБА_1 не отримував. Відповідно, податковим органом було зроблено висновок про те, що придбаний автомобіль в господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 В,В. не використовувався.

Визначаючись за таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції щодо ведення ФОП ОСОБА_1 діяльності - здача в оренду автотранспорту з метою отримання прибутку, безпідставним, оскільки дохід ФОП ОСОБА_1 не отримував ні шляхом перерахування на розрахунковий рахунок, ні готівкою.

Визначальним при формуванні податкового кредиту є факт використання транспортного засобу в господарській діяльності такої особи.

До того ж, згідно п.2 договору оренди автомобіля №02/02/2009 "орендар (ФОП ОСОБА_4М.) повинен був використовувати автомобіль для своєї господарської діяльності".

На ряду з цим, суд апеляційної інстанції, констатував, що Вінницький окружний адміністративний суд невірно трактував норму Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Підприємець повинен вести бухгалтерський облік, оскільки його неведення суперечить вимогам п.3 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", яким передбачено право фізичних осіб - підприємців збільшувати витрати, пов`язані з отриманим у звітному періоді доходом, на суми затрат, що підлягають амортизації відповідно до Закону про прибуток.

До складу витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходів фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності без створення юридичної особи, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу), згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 №334 94-ВР, з урахуванням відповідних обмежень і особливостей стосовно фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності.

Склад валових витрат наведено у п. 5.2 ст. 5 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 №334 94-ВР. Згідно з цим пунктом, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, реалізацією продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням певних обмежень. Фізична особа-платник податку не є платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерський облік, тому тільки формує витрати згідно з переліком ст.5 "Валові витрати" зазначеного Закону. Оскільки ведення бухгалтерського обліку складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації, для фізичних осіб-платників податку законодавством не передбачено, то нараховувати амортизацію фізичні особи не мають законодавчих підстав, відповідно немає законних підстав включати до валових витрат амортизацію в сумі 69148 грн.

Отже, ФОП ОСОБА_1 не мав підстав для заповнення "Відомості нарахування амортизаційних нарахувань", яка є документальним підтвердженням в бухгалтерському обліку суми нарахованої амортизації.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія Київського апеляційного адміністративного суду, дійшла висновку про те, що податковий орган цілком правомірно нарахував суму податкового зобовязання та штрафні санкції.

Податкове повідомлення - рішення №/0 від 12.03.2010 року ДПІ у Тульчинському районі, яким ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності на загальну суму 9069,85 грн., не скасоване, а постанова суду від 07.05.2010 року, у зв`язку зі скасуванням не набула законної сили, оскільки судом апеляційної інстанції постановлена нова якою відмовлено ФОП ОСОБА_2 в задоволенні позову.

З урахуванням наведеного та положень ч. 1 ст. 72 КАС України суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі з розподілом судових витрат за правилами ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 72, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 254, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов Прокурора Тульчинського району Вінницької області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Тульчинському районі Вінницької області задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (23609, вул. Гагаріна, 12, с. Нестерварка, Тульчинський район, Вінницька область, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державної податкової інспекції у Тульчинському районі Вінницької області (23600, Вінницька область, м. Тульчин, вул. Леніна, 51, р/р №0316 ГУДКУ у Вінницькій області, МФО 802015, ) заборгованість по сплаті податку з доходів фізичних осіб в сумі 8997 грн. 85 коп. (вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто сім гривень, вісімдесят п`ять копійок).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна