Справа № 2-а-2228/10/0270
Суддя: Загороднюк Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2010-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2010 р. Справа № 2-а-2228/10/0270

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі судового засідання: Афанасьєвій Зінаїді Володимирівні

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

свідка: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Хмільницької об`єднаної державної податкової інспекції Вінницької області

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про: стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ :

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов Хмільницької об`єднаної державної податкової інспекції Вінницької області (далі - Хмільницька ОДПІ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2В.) про стягнення заборгованості по податку на додану вартість за рахунок активів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що посадовими особами позивача проведено планову комплексну документальну перевірку дотримання вимог податкового і валютного законодавства ОСОБА_2 за період з 05.02.2008 року по 31.12.2008 року, за наслідками якої складено акт №7-17-/НОМЕР_1 від 20.03.2009 року. У вказаному акті перевірки відображено інформацію про порушення позивачем п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість". На підставі акту перевірки №7-17-/НОМЕР_1 від 20.03.2009 року Хмільницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 26.03.2009 року. 07.04.2009 року відповідачу направлено першу податкову вимогу форми "ФІ" №1/654 і 07.05.2009 року - другу податкову вимогу форми "ФІ" №2/655.

У звязку з тим, що ФОП ОСОБА_2 не сплатив податковий борг по платежах до бюджету та не здійснив оскарження в адміністративному чи судовому порядку вищезазначеного податкового повідомлення-рішення та податкових вимог, Хмільницька ОДПІ звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду із зазначеними позовними вимогами.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити їх у повному розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надавши суду пояснення, що ним помилково до перевірки надано накладні ПП "ВК ІНТЕРТЕХ" про придбання автозапчастин, оскільки, фактично ФОП ОСОБА_2 придбано податкові накладні, а не товар, зазначений в них. Крім того, відповідач зазначив, що взаєморозрахунків з ПП "ВК ІНТЕРТЕХ" не мав, товар від ПП "ВК ІНТЕРТЕХ" не отримував і не оплачував, податкові накладні купував на ринку на суму, яку необхідно було показати в дохідній частині звіту платника податку по єдиному податку, а потім підганяв суму по податку на додану вартість.

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що порушення, вказані в акті №7-17-/НОМЕР_1 від 20.03.2009 року, мали місце під час проведення перевірки дотримання вимог податкового і валютного законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з 05.02.2008 року по 31.12.2008 року. Для проведення об'єктивної перевірки вжито всіх заходів, зокрема: дослідженні надані документи, вивчено рух по банківським рахункам, направлено запит в ДПІ Дніпровського району м. Києва по питанню взаєморозрахунків між відповідачем та ВК "ІНТЕРТЕХ". Досліджені документи та отримана інформація явно вказували на допущені відповідачем порушення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд встановив.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії В02 №295705 (а.с. 4) ФОП ОСОБА_2 зареєстрований Літинською районною державною адміністрацією 05.02.2008 року з присвоєнням ідентифікаційного номеру - НОМЕР_1. Відповідно до довідки про взяття на облік платника податків №460 від 05.02.2008 (а.с. 5) відповідач узятий на облік в органах державної податкової служби за №3104 05.02.2008 року.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" встановлено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

На виконання вказаної норми Закону України "Про державну податкову службу в Україні", на підставі направлень, виданих Літинським відділення Хмільницької ОДПІ, посадовими особами позивача проведено планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання платником податків ФОП ОСОБА_2 вимог податкового та валютного законодавства за період з 05.02.2008 року по 31.12.2008 року, про що складено акт №7-17-/НОМЕР_1 від 20.03.2009 року (а.с. 9-14).

В ході вказаної перевірки посадовими особами позивача констатовані порушення законодавства, допущені відповідачем, які зазначені у вказаному акті перевірки від 20.03.2009 року, зокрема, вказано про порушення п.п. 7.4.4 п. 7.4 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 41050,0 гривень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п.п. "б" п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 26.03.2009 року (а.с. 15) щодо нарахування податку на додану вартість за основним платежем в сумі 41050,0 грн. та застосовано до ФОП ОСОБА_2 штрафну (фінансову) санкцію в сумі 20525,0 гривень.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1.6 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість", податкове зобов'язання - загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді , визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п. 7.7.1. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 вказаного Закону визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Порядок та підстави формування платником податку податкового кредиту регламентується приписами п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", яких платник податків зобовязаний дотримуватися, за умови порушення яких, формування податкового кредиту може бути визнано неправомірним.

Підпунктом 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно ж до Порядку заповнення і подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України №166 від 30.05.1997 року, платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в декларації.

Згідно п. 3.4. вказаного Порядку, дані, наведені в декларації, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника податку.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що до податкового кредиту платників податку на додану вартість, можливе включення сум податку на додану вартість, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням товарів, за умови використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належним чином документального оформлення та підтвердження відповідних витрат і їх відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вказаних норм включено до податкового кредиту податкові накладні ПП "ВК ІНТЕРТЕХ", а саме: №11/03 від 03.03.2008 року; №14/03 від 12.03.2008 року, №22/03 від 17.03.2008, №33/03 від 20.03.2008 року, б/н від 25.04.2008 року, б/н від 12.06.2008 року, б/н від 24.06.2008 року; та від ТОВ "АСТОЛ УКР СОФТ" №52 від 16.07.2008 року на загальну суму 41050,0 гривень.

У судовому засіданні встановлено, а позивачем визнано, що ніяких фінансово-господарських відносин з підприємствами, що вказані у вищезазначених податкових накладних у ФОП ОСОБА_2 не існувало.

Суд не бере до уваги пояснення ФОП ОСОБА_2 щодо фактичного придбання податкових накладних, а не товару, зазначеного в них. Крім того, суд розцінює пояснення відповідача щодо купівлі податкових накладних на ринку на суму, яку необхідно було показати в дохідній частині звіту платника податку по єдиному податку, а потім підганяв суму по податку на додану вартість, як визнання ФОП ОСОБА_2 внесення неправдивих даних до податкової звітності та визнання безпідставного завищення податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану вартість протягом періоду, що підлягав перевірці.

Тобто ФОП ОСОБА_2 безпідставно включено до податкових декларацій суму податкового кредиту у розмірі 41050,0 гривень.

Відповідно до п.п. "б" п.п. 4.2.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами" контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Крім того, п.п. 17.1.3 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами" передбачено, що у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає висновок податкового органу про порушення ФОП ОСОБА_2 вимог п.п.7.4.4. п.7.4. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та донарахування відповідачу податку на додану вартість за основним платежем 41050,0 грн. і штрафних (фінансових) санкцій в сумі 20525,0 грн. (50% суми податкового зобов'язання, визначеної контролюючим органом самостійно) правомірним.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач сплатив частину заборгованості у сумі 17,91 гривень.

ФОП ОСОБА_2 до суду не надано підтвердження сплати решти податкового боргу перед місцевим бюджетом по податку на додану вартість у розмірі 61557,09 грн. нарахованого за результатами перевірок.

Згідно наданого в судовому засіданні пояснення представника позивача, заходи щодо стягнення боргу з відповідача (податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги) не дали результатів. Тому, відповідно до п. 11 ст. 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", якою передбачено, що державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна, Хмільницька ОДПІ звернулась до суду для стягнення вищезазначеного податкового боргу з відповідача.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних осіб або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податку контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення є Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Пунктом 1.2 вищезазначеного Закону передбачено, що податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Відповідно до п.п. 5.2.1 та п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", передбачено, що податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до п. 4.2 та п. 4.3 ст. 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених п.п. 5.2.2 цього пункту.

Згідно п.п. 5.2.2 п. 2 ст. 5 вищезазначеного Закону, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення, яка подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати, скарга повинна бути подана контролюючому органу протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання платником податків податкового повідомлення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Оскільки, відповідачем до суду не надано підтвердження сплати податкового боргу, згідно податкового повідомлення-рішення №/0 від 26.03.2009 року, податкових вимог №1/654 від 07.04.2009 року і №2/655 від 07.05.2009 року та своєчасного звернення до контролюючого органу або суду із скаргою про перегляд вищезазначених рішень, суд прийшов до висновку, що податкове зобов'язання у загальній сумі 61557,09 грн. є узгодженим і підлягає сплаті ФОП ОСОБА_2

В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов Хмільницької ОДПІ до ФОП ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу необхідно задовольнити повністю.

Що стосується розподілу судових витрат, то згідно з ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов Хмільницької об`єднаної державної податкової інспекції Вінницької області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу задовольнити повністю.

Сягнути заборгованість по податку на додану вартість з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок активів платника, а саме: грошових коштів у сумі 61557,09грн. (шістдесят одна тисяча п'ятсот п'ятдесят сім гривень дев'ять копійок).

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 09.07.10

Суддя Загороднюк Андрій Григорович

05.07.2010