Справа № 2-а-4218/10/0270
Суддя: Чудак Олеся Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4218/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чудак Олесі Миколаївни,

при секретарі судового засідання: Балан Марині Анатоліївні

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ :

25 жовтня 2010 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (ФОП ОСОБА_3М.) звернулася в суд з позовом до Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області (Іллінецька МДПІ) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 06 серпня 2010 року №.

Зазначила, що працівниками Державної податкової адміністрації у Вінницькій області (ДПА у Вінницькій області) проведено перевірку за дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) її магазину, який розташований за адресою: вул. Леніна, 38а, смт. Дашів, Іллінецький район, Вінницька область та за результатами перевірки складено акт від 16 липня 2010 року №892/02/32/23/НОМЕР_1.

В акті встановлено порушення ОСОБА_3 пунктів 1, 2, 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» 06 липня 1995 року №265/95ВР (Закон №265)

На підставі акта перевірки та згідно з пунктами 1, 4 статті 17 Закону №265, Іллінецькою МДПІ винесено рішення від 06 серпня 2010 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 135764 грн 45 коп.

Посилаючись на те, що зафіксовані в акті перевірки порушення норм Закону №265 не відповідають дійсності, а відтак, відповідачем безпідставно застосовані штрафні (фінансові) санкції, - просила визнати протиправним та скасувати рішення Іллінецької МДПІ від 06 серпня 2010 року №.

Що стосується строку звернення позивача до адміністративного суду слід зазначити наступне.

Строки звернення до суду визначені статтею 99 КАС України. Так, частиною четвертою вказаної статті передбачено, що законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і якщо позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення субєкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність субєкта владних повноважень.

Оскільки позивачем даний спір врегульовувався в досудовому порядку, а саме подавалась скарга до Державної податкової адміністрації у Вінницькій області за результатами якої прийнято рішення від 21 жовтня 2010 року, то місячний строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2010 року відкрито провадження і адміністративна справа призначена до розгляду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_1 (довіреність на а.с. 25) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснили, що відповідно до частини другої статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В абзаці 4 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України «У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)» від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначається, що: «Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу».

Правильне встановлення порушеного цивільно-правового обов'язку за Законом чи іншим нормативно правовим актом є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що виникли із факту порушення.

В теорії права санкції за способом, яким вони забезпечують охорону правопорядку, поділяються на два види: правовідновні санкції, спрямовані на усунення безпосередньої шкоди, завданої правопорядку (поновлення порушених прав, примусове виконання обов'язків, усунення протиправного стану тощо), і штрафні, каральні санкції, спрямовані на попередження правопорушень (кримінальних, адміністративних, дисциплінарних тощо). Застосування санкцій до правопорушника є юридичною відповідальністю, яка за змістом поділяється на два основних види: правозастосовну і штрафну.

Так, в акті перевірки Іллінецької МДПІ №892/02/32/23/НОМЕР_1 від 16 липня 2010 року в пункті 2.2.14 правопорушення зазначається наступним чином: роздрукування невідповідних розрахункових документів.

Податкова інспекція вважає, що термін «відповідний розрахунковий документ» означає розрахунковий документ, який відповідає певним встановленим законодавством вимогам. Проте висновки перевіряючих осіб, що викладені у акті перевірки, не підкріплені жодними доказами і носять характер суб'єктивних припущень.

Так, в пункті 1 статті 17 розділу V Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" із назвою статті «Відповідальність за порушення вимог цього Закону» встановлено, що: «За порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням, відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих - послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки;».

Тобто, термін «відповідний розрахунковий документ» означає розрахунковий документ, що потрібний для конкретного виду розрахунків - касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо.

На підтвердження правильного розуміння терміну «Розрахунковий документ» позивач та представник посилались на норму статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", де цей термін вживається у наступному значенні: «розрахунковий документ -документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим. Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну;».

В статті 8 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" встановлено, що: «форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються Державною податковою адміністрацією України».

В преамбулі Положення про форму та зміст розрахункових документів, шо затверджене наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 року №614 зазначається, що: «Положення розроблено на виконання Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Положенням, визначено форми і зміст, розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб'єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти».

В цьому Положенні про форму та зміст розрахункових документів зазначаються такі розрахункові документи:

«3.1. Фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - касовий чек) - це розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Форма ФКЧ-1 касового чека наведена в додатку 1.»

«4.1. Фіскальний касовий чек видачі коштів (далі - видатковий чек) - це розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків у разі видачі коштів покупцеві при поверненні товару, рекомпенсації послуги, прийнятті цінностей під заставу, виплаті виграшів у державні лотереї та в інших випадках. Форма ФКЧ-2 видаткового чека наведена в додатку 2.»

«5.1. Розрахункова квитанція - це розрахунковий документ, бланк якого виготовлений друкарським способом, а окремі реквізити заповнюються від руки або шляхом проштамповуваиня при реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги) або при видачі коштів покупцеві у разі повернення товару, рекомпенсації послуги, прийняття цінностей під заставу та в інших випадках. Форма РК-1 розрахункової квитанції наведена в додатку 3.»

«6.1. Квитки на приміські автомаршрута - це розрахункові до кумент чи, бланки яких виготовлені друкарським способом з урахуванням вимог, установлених відповідними центральними органами виконавчої влади, та які видаються при реєстрації розрахункових операцій за послуги з перевезення пасажирів у приміському авто транспорті. Форми КПА-1 квитка на приміський автобус та КПА-2 квитка на приміське маршрутне таксі наведені в додатку 4.»

7.1. Квитки на міські автомаршрути - це розрахункові документи, бланки яких виготовлені друкарським способом з урахуванням вимог, установлених відповідними центральними органами виконавчої влади, та які видаються при реєстрації розрахункових операцій за разові послуги з перевезення пасажирів у .міському автотранспорті. Форми КМА-1 квитка на міський автобус та КМА-2 квитка на міське маршрутне таксі наведені в додатку 5.

8.1. Багажний квиток на приміські автомаршрути - це розрахунковий документ, бланк якого виготовлений друкарським способом з урахуванням вимог, установлених відповідними центральними органами виконавчої влади, та який видається при реєстрації розрахункових операцій за послуги з перевезення багажу в приміському автотранспорті. Форма КБП-1 багажного квитка наведена в додатку 6. 9.1. Квиток на міські маршрути електротранспорту -це розрахунковий документ, бланк якого виготовлений друкарським способом з урахуванням вимог, установлених відповідними центральними органами виконавчої влади, та який видається при реєстрації розрахункових операцій за разові послуги підприємств з перевезення пасажирів у міському електротранспорті - тролейбусі та трамваї. Форма КМЕ-1 квитка на електротранспорт наведена в додатку 7. 10.1. Білети державних лотерей - це розрахункові документи, бланки яких є документами суворого обліку та виготовлені друкарським способом відповідно до п. 2.6 Положення (або ввезені на підставі ліцензії на випуск та проведення державної лотереї) за затвердженими зразками, що додаються до відповідних Умов випуску та проведення лотереї (далі - Умови) згідно з Положенням про порядок реєстрації випуску та проведення державних грошових лотерей в Україні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1998 року №574 "Про затвердження Положення про порядок реєстрації випуску та проведення державних грошових лотерей в Україні", та які видаються при реєстрації розрахункових операцій при розповсюдженні державних лотерей.

11.1. Квитанції на послуги підприємств поштового зв'язку - це розрахункові документи, бланки яких повинні виготовлятися відповідно до вимог, що затверджені наказом Державного комітету зв'язку України від 07 грудня 1998 року №167 "Про затвердження бланків квитанційних книжок форм №1, №5, №47, №П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового зв'язку та їхніх структурних підрозділах", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 травня 1999 року за №314/3607.

12.1. Спрощена розрахункова квитанція - це розрахунковий документ, бланк якого виготовлений друкарським способом, а окремі реквізити заповнюються від руки або шляхом проштамповування при реєстрації розрахункових операцій, якщо відповідно до чинного законодавства розрахунки проводяться без застосування реєстратора розрахункових операцій: за товари або послуги (за винятком алкогольних напоїв та тютюнових виробів), якщо загальна сума розрахунку не перевищує 10 гривень; при продажу квитків тривалого користування (на декаду і більш тривалий період) на проїзд у міському або приміському пасажирському транспорті, якщо такі квитки є документами суворого обліку; при видачі коштів у разі приймання від населення вторинної сировини (крім металобрухту).

Форма №РК-2 спрощеної розрахункової квитанції наведена в додатку 8. 13.1. Розрахункові документи для залізничного транспорту - це проїзні та перевізні документи, бланки яких виготовлені друкарським способом відповідно до пункту 2.6 Положення, а окремі реквізити заповнюються з використанням автоматизованих систем керування або ручним способом при проведенні розрахункових операцій.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 та її представник вважали, що зміст відповідальності, який зазначений в пункті 1 статті 17 розділу V Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зводиться не до терміну «відповідний розрахунковий документ», а до іншого змісту правопорушення і це правопорушення зазначається так: «нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції», тобто до не підтвердження розрахунковим документом виконання розрахункової операції.

Про саме такий зміст обов'язку свідчить зміст пункту 1 статті 3 Розділ II Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" із назвою розділу «Порядок проведення розрахунків», в якому зазначається такий обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності: «Суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (паданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режчім роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим. Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;».

Для правильного розуміння значення слова «відповідний» звертали увагу на те, що в пункті 7 статті 17 розділу V Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" із назвою статті «Відповідальність за порушення вимог цього Закону» встановлено, що: «За порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові, операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі порушення встановленого у пункті 1 статті 9 порядку проведення розрахунків через каси підприємств, установ і організацій, в яких ці операції повинні проводитися з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею в ідпо в іди их кв итан цій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку, або у разі порушення порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному (крім приміського) та авіаційному транспорті;»

В цьому пункті біля слів прибуткових та видаткових касових ордерів не зазначається слово відповідний, і біля слова квитанцій зазначається слово відповідних.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2002 pоку №199 затверджено вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування.

В загальних положеннях цих вимог зазначається, що: «дія цих вимог поширюється на реєстратори розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг) та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), крім, тих реєстраторів, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.»

Вказаними вимогами введено поняття зміна, яка визначається як період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z - звіту до виконання наступного Z - звіту.

Тобто, максимальна тривалість зміни РРО не повинна перевищувати 24 години. При цілодобовій роботі підприємства, Z - звіт необхідно викопувати не пізніше 24 години з моменту реєстрації першої розрахункової операції, виконаної після попереднього Z -звіту. Відлік тривалості зміни РРО починається з моменту реєстрації першої розрахункової операції після виконання попереднього Z звіту, а не з початку робочого дня, на чому наполягає відповідач.

Представник відповідача головний державний податковий інспектор юридичного управління ДПА у Вінницькій області ОСОБА_2 (довіреність на а.с. 26) в судовому засіданні про задоволення позову заперечив з тих підстав, що оскаржувані рішення прийняті Іллінецькою МДПІ в межах наданих повноважень та відповідно до порушень, які виявлені в ході проведення перевірки і зафіксовані в акті.

Суд вислухав пояснення позивача та його представника, заперечення відповідача, оцінив докази на підтвердження та спростування позовних вимог в сукупності та надав їм юридичну оцінку.

Зокрема, суд встановив, що як Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва серії В00 №755163, зареєстрована Іллінецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 20 серпня 2001 року, про що зроблено запис за №0000063 (а.с. 20).

Згідно із планом перевірок субєктів господарської діяльності, щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг на липень місяць 2010 року, затвердженого заступником голови ОСОБА_4 24 червня 2010 року (а.с. 35-37), на підставі направлень Державної податкової адміністрації у Вінницькій області від 12 липня 2010 року №102866, №102862 (а.с. 34), працівниками ДПА у Вінницькій області, а саме, головними державними податковими ревізорами-інспекторами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, 16 липня 2010 року проведена планова перевірка господарської одиниці магазину кафе «Аліна», який розташований за адресою: вул. Леніна, 38а, смт. Дашів, Іллінецького району, Вінницької області та належить позивачу.

Перевірку проведено з відома і в присутності ФОП ОСОБА_3 та продавця магазину ОСОБА_7

За результатами перевірки складено акт від 16 липня 2010 року №892/02/32/23/НОМЕР_1, у якому встановлено порушення позивачем пунктів 1, 2, 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: при продажу однієї пачки сигарет «Честерфілд» по ціні 7 грн 25 коп. розрахункову операцію не проведено через реєстратор розрахункових операцій (РРО) відповідний розрахунковий документ не роздруковано та не видано; проводились розрахункові операції через РРО з 08 листопада 2009 року по 16 липня 2010 року (згідно контрольних стрічок РРО з 08 листопада 2009 року) з роздрукуванням невідповідних розрахункових документів, фіскальних чеків в яких відсутні назва господарської одиниці та її адреса. З 08 листопада 2009 року станом на 16 липня 2010 року проведено розрахункові операції через РРО з роздрукуванням невідповідних розрахункових документів на загальну суму 26873 грн 64 коп.; не забезпечено щоденний друк фіскальних звітних чеків: Z-звіт №1882 за 28 грудня 2009 року роздруковано 29 грудня 2009 року, Z-звіт №1962 за 18 березня 2010 року роздруковано 19 березня 2010 року, Z-звіт №1964 за 20 березня 2010 року роздруковано 21 березня 2010 року, Z-звіт №2080 за 14 липня 2010 року роздруковано 15 липня 2010 року (а.с. 9-10).

Таким чином, 06 серпня 2010 року Іллінецькою МДПІ прийнято рішення №, яким до ФОП ОСОБА_3 застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 135764 грн 45 коп. відповідно до здійснено розрахунку до акта перевірки (а.с. 11), а саме:

- не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на суму покупки (у пятикратному розмірі вартості проданих товарів) 5*7,25 грн = 36 грн 25 коп.;

- не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій фіскального звітного чека, а саме: Z-звіти №1882, №1962, №1964, №2080 (двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян) 17 * 20*4 = 1360 грн;

- роздрукування невідповідних розрахункових документів (у пятикратному розмірі вартості проданих товарів на які виявлено невідповідність) 26873,64 грн*5 = 134368 грн 20 коп.

Не погодившись з виявленими порушеннями та прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернулась із скаргою до ДПА у Вінницькій області (а.с. 12-13). Рішенням ДПА у Вінницькій області №21671/В/25-010 від 24 вересня 2010 року рішення Іллінецької МДПІ № від 06 серпня 2010 року залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с. 14-15).

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що 16 липня 2009 року він з ОСОБА_6 зайшли до магазину «Аліна», який розташований по вул. Леніна, 38а, в смт. Дашів, Іллінецького району, Вінницької області і він придбав пачку сигарет «Честерфілд», після чого вони предявили посвідчення і направлення на перевірку. Перевірка розпочалась о 12 год. 05 хв., а закінчилась о 12 год. 10 хв. Сказати, хто саме продав йому сигарети чи продавець чи сама ОСОБА_3 він не міг, бо не памятає, оскільки в той момент в магазині було багато покупців. Зазначив, що він дав гроші, йому дали сигарети і здачу, гроші йому потім не поверталися і залишились в касі. Для перевірки їм були предявлені контрольні стрічки в яких відображається назва магазину, рух продажу товарів і на фіскальних чеках відображаються всі необхідні реквізити субєкта господарювання. В даному випадку в фіскальних звітних чеках не була зазначена чи назва чи адреса господарської одиниці в підтвердження чого вони взяли на прилавку фіскальний чек.

На запитання представника позивача свідок відповів, що під час перевірки вони виходили з того, що відповідний розрахунковий документ це фіскальний чек форма якого затверджена Наказом ДПА України від 01 грудня 200 року №614. Що стосується запитання стосовно розрахунку штрафних санкцій, то зазначив, що можливо зазначено помилково не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій (КОРО) фіскального звітного чека замість щоденного його друку. Тобто, ОСОБА_3 не забезпечено щоденний друк фіскальних звітних чеків, хоч вони й були вклеєні в КОРО. Із контрольної стрічки ними також встановлено, що 28 грудня 2009 року магазин працював, але фіскальний звітний чек не роздрукований, однак причину його не роздрукування в цей день вони не зясовували.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив наступне. Дійсно, 16 липня 2010 року він разом із ОСОБА_5 здійснювали перевірку господарської одиниці-магазину «Аліна», який належить позивачу. Після встановлення факту продажу товару він показав службове посвідчення продавцю, а потім підійшла ОСОБА_3, якій він особисто вручив направлення на перевірку для підпису. Перевірка розпочалась о 12 год. 05 хв. Сигарети купував ОСОБА_5, але хто саме йому їх продавав чи продавець чи позивач він не памятає. Також зазначив, що він не бачив чи давав ОСОБА_5 гроші за сигарети і чи гроші за сигарети йому не повертались. Акт писав ОСОБА_5 і зазначені в ньому порушення, які виявлені в ході проведення перевірки він підтримує повністю.

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працює у ФОП ОСОБА_3 продавцем вже більше року. 16 липня 2010 року в магазині вони працювали вдвох з позивачем. О 12 годині їм в магазин привезли хліб, а тому зібралось дуже багато покупців. Із черги хтось попросив її продати сигарети, вона взяла сигарети, але в цей момент вийшла ОСОБА_3 і сказала, щоб вона йшла у свій відділ продавати покупцям хліб і вона поклала сигарети назад на поличку. Тоді податкові інспектора показали посвідчення і вже ОСОБА_3 продовжувала з ними розмовляти, а вона продовжувала відпускати покупців.

На запитання представника відповідача свідок відповіла, що гроші за сигарети вона не брала, оскільки вони не були продані перевіряючим, тобто покупка сигарет ними здійснена не була. В направлені на перевірку вона не розписувалась, за результатами проведеної перевірки перевіряючими складено акт в якому їй сказали розписатись, що й вона і зробила. Також, зазначила, що магазин працює з 08 години до 22 години.

В судовому засіданні також оглянута КОРО №Р, оригінал акта перевірки та інші документи копії яких долучені до матеріалів справи.

За таких обставин, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України від 04 грудня 1990 року №509 «Про державну податкову службу України» (Закон №509), відповідно до якого Іллінецька МДПІ є органом державної податкової служби і субєктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, що тягне за собою розгляд цього спору за правилами КАС України згідно із положеннями пункту 1 частин другої статті 17 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 статті 11 Закону №509, органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Частиною першою статті 16 цього Закону визначено, що контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону, а відповідно до частини четвертої - планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Стосовно перевірок органами державної податкової служби суб'єктів господарювання щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій слід зазначити, що згідно з пунктом 3.1. Наказу Державної податкової адміністрації України від 27 травня 2008 року №355 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків» (Наказ ДПА України від 27 травня 2008 року №355), працівниками органів державної податкової служби здійснюються відповідно до щомісячних планів органу державної податкової служби планові перевірки щодо контролю за здійсненням, суб'єктами господарювання, розрахункових операцій в готівковій та/або безготівковій формі, а також операцій купівлі-продажу іноземної валюти та касових операцій, а також наявністю свідоцтва про державну реєстрацію, патентів і ліцензій та позапланові перевірки у випадках, передбачених законодавством, на підставі рішення керівника органу державної податкової служби.

Тобто, у межах повноважень, визначених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Наказом ДПА України від 27 травня 2008 року №355, органи державної податкової служби проводять планові перевірки згідно з затвердженим керівником податкових органів планами-графіками і за наявності направлень на перевірку.

Статті 15 та 16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не містять механізму та умов допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення планових виїзних перевірок, посилаючись на інші норми законодавства, якими в даному випадку є положення пунктів 1 частини першої, частини другої статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

За приписами згаданих норм, посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку: направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку; направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу Державної податкової служби.

Як свідчать матеріали справи перевірка позивача проведена на підставі плану перевірок на липень місяць 2010 року, затвердженого 24 червня 2010 року та здійснена посадовими особами ДПА у Вінницькій області у відповідності до належним чином оформлених направлень від 12 липня 2010 року №102866, №102862.

Наявність плану-графіка перевірок та направлень на її проведення в розумінні Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закону України «Про державну податкову службу в Україні», Наказу ДПА України від 27 травня 2008 року №355 надає податковому органу право на проведення планової перевірки суб'єкта господарювання.

Що стосується встановлених в ході перевірки порушень, то слід зазначити, що згідно із пунктом 11 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу України», органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України, зокрема, відповідно до статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за виявлені порушення до субєктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), відповідні органи державної податкової служби України мають право приймати рішення про застосування фінансових санкцій.

Основним нормативним документом який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій при цьому, є Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (закон №265).

Згідно з абзацом 15 статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Абзацом 22 статті 2 цього ж Закону встановлено, що фіскальний звітний чек - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час друкування якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам'яті.

Згідно зі статтею 8 Закону №265 форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів, а також форма та порядок подання звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, встановлюються Національним банком України за погодженням з Державною податковою адміністрацією України.

На виконання зазначених приписів наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 року №614, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2001 року за №105/5296 затверджено Положення про форму та зміст розрахункових документів згідно з абзацом пятим статті 1 якого назва господарської одиниці назва, яка зазначена в дозволі на розміщення господарської одиниці (договорі оренди, іншому документі на право власності або користування господарською одиницею).

Згідно із статтями 3.2, 3.3 цього Положення, касовий чек повинен містити такі обов'язкові реквізити:

- назву господарської одиниці;

- адресу господарської одиниці;

- для СПД, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Законом України «Про податок на додану вартість» - перед номером друкуються великі літери «ПН»;

- для СПД, що не є платниками ПДВ, - ідентифікаційний код за ЄДРПОУ або ідентифікаційний номер за ДРФО, перед яким друкуються великі літери «ІД»;

- якщо кількість придбаного товару (отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - то кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги);

- вартість одиниці виміру товару (послуги);

- найменування товару (послуги);

- літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги);

- позначення форми оплати (готівкою, карткою, у кредит, чеками тощо) та суму коштів за даною формою оплати;

- загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «УСЬОГО»;

- для СПД, що зареєстровані як платники ПДВ, окремим рядком - літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка - великі літери «ПДВ»;

- порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції;

- фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери «ФН»;

- напис «ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК» та логотип виробника.

З аналізу даної норми вбачається, що вона поширюється на субєктів підприємницької діяльності, які зобовязані проводити розрахункові операції із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій. У разі не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій за їх наявності чи відсутності застосовується фінансова санкція відповідно до пункту 1 статті 17 Закону №265. Фінансова санкція за не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункових операцій застосовуються до субєктів господарювання, які здійснюють діяльність із застосуванням РРО, але при цьому не проводять реєстрацію розрахункових операцій.

Невідповідність роздрукованого субєктом підприємницької діяльності розрахункового документа вимогам Положення №614, за умови використання на місці проведення розрахунків РРО, зареєстрованого, опломбованого та введеного фіскальний режим роботи у встановленому порядку, не є порушенням в розумінні пунктів 1,2 Закону №265 і відповідно не може бути підставою для притягнення до відповідальності, передбаченої пунктом 1 статті 17 цього Закону.

Так, позивач проводила розрахункові операції через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням та видачею відповідних чеків, які крім зазначення назви господарської одиниці та адреси, містили всі обовязкові реквізити для даного виду розрахункових документів, що дають можливість встановити субєкта підприємницької діяльності та ідентифікувати операцію по продажу товару, що такий документ підтверджує. Позивач не має право самостійно вводити обовязкові реквізити чека в РРО, оскільки такі роботи виконуються відповідними центрами сервісного обслуговування.

Для здійснення розрахунків позивачем використовується РРО MINI 500.02ME, фіскальний №ПБ57010907, введений в експлуатацію 08 жовтня 2004 року згідно акту №1463, опломбований 08 жовтня 2004 року о 09 годині 43 хв. Згідно довідки №1463/вті та на момент проведення перевірки цілісність пломб не порушено, переведений у фіскальний режим роботи, забезпечено друкування та зберігання фіскальних звітних чеків та використання режиму попереднього програмування.

Крім того, в дозволі на розміщення обєкту торгівлі, виданого виконавчим комітетом Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області 03 серпня 2009 року, не передбачено обовязкового реквізиту такого дозволу, як «назва господарської одиниці», в останньому зазначено «назва обєкта субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, місце здійснення, сфера діяльності та режим роботи».

Оскільки, роздруковані та видані позивачем саме фіскальні чеки, які містять у собі обовязкові реквізити, а саме ідентифікаційний код та номер РРО, а відтак суд вважає, що останні, по своїй формі і змісту відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене в даному випадку відсутній склад правопорушення, що м огло б слугувати підставою для притягнення до відповідальності за пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Щодо встановлення під час перевірки не забезпечення щоденного друку фіскальних звітних чеків: Z-звіт №1882 за 28 грудня 2009 року роздруковано 29 грудня 2009 року, Z-звіт №1962 за 18 березня 2010 року роздруковано 19 березня 2010 року, Z-звіт №1964 за 20 березня 2010 року роздруковано 21 березня 2010 року, Z-звіт №2080 за 14 липня 2010 року роздруковано 15 липня 2010 року, слід зазначити наступне.

Згідно статті 2 Закону №265, фіскальні функції це здатність реєстраторів розрахункових операцій забезпечувати одноразове занесення, довготермінове зберігання у фіскальній пам'яті, багаторазове зчитування і неможливість зміни підсумкової інформації про обсяг розрахункових операцій, виконаних в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо), або про обсяг операцій з купівлі-продажу іноземної валюти;

Реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг). Фіскальний звітний чек це документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить дані денного звіту, під час друкування якого інформація про обсяг виконаних розрахункових операцій заноситься до фіскальної пам'яті. Фіскальний звіт - це документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що застосовується для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, який містить дані про виконані операції з початку робочої зміни касира.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону №265, субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (надані послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобовязанні щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У пункті 2 вимог щодо реалізації фіскальних функцій РРО для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2002 року №199 міститься термін «зміна» - період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту. Максимальна тривалість зміни РРО не повинна перевищувати 24 години і саме протягом цього часу має бути сформований Z-звіт. Таким чином, при щоденній роботі з РРО Z-звіт необхідно друкувати щодня.

За таких обставин, можна зробити висновок, що відповідно до вимог щодо реалізації фіскальних функцій РРО для різних сфер застосування, термін «щодня» означає «протягом кожної зміни РРО», яка триває 24 години з моменту здійснення першої за день розрахункової операції після друкування Z-звіту. Разом з цим, вимоги щодо реалізації фіскальних функцій РРО для різних сфер застосування, не містять жодної вказівки на те, що така операція має бути здійснена на початку календарного дня (тобто, о 00:00 годині) іншими словами, не містять привязки початку зміни РРО до початку календарного дня.

В судовому засіданні оглянуті КОРО та копії Z-звітів, а саме Z-звіт №1882 за 28 грудня 2009 року роздруковано 29 грудня 2009 року о 11 год. 28 хв., Z-звіт №1962 за 18 березня 2010 року роздруковано 19 березня 2010 року о 11 год. 59 хв., Z-звіт №1964 за 20 березня 2010 року роздруковано 21 березня 2010 року о 10 год. 21 хв., Z-звіт №2080 за 14 липня 2010 року роздруковано 15 липня 2010 року о 08 год. 09 хв.

Із зазначених копій Z-звітів вбачається, що позивач не порушила вимоги пункту 9 статті 3 Закону №265, оскільки Z-звіти роздруковувались останньою кожного дня без порушення 24 години після здійснення першої розрахункової операції після друкування Z-звіту. Більше того, Z-звіти №1882, №1962, №1964, №2080 вклеєні в КОРО.

Щодо встановлення під час перевірки не проведення через реєстратор розрахункових операцій при продажу однієї пачки сигарет "Честерфілд" по ціні 7 грн 25 коп. розрахункової операції та не роздрукування і не видачі відповідного розрахункового документу, суд встановив наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі , громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності , які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі , громадського харчування та послуг зобов'язані : проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановлено форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до частини першої статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових речових доказів, висновків експертів.

Згідно з частиною першою статті 70 КАС України належними докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини першої статт 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не наддав доказів не проведення позивачем через реєстратор розрахункових операцій розрахункової операції та не роздрукування і не видачі відповідного розрахункового документу на суму 7 грн 25 коп.

Разом із тим, оцінюючи прийняте Іллінецькою МДПІ рішення від 06 серпня 2010 року, слід зазначити, що відповідно до пункту 7.1 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 року №253, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 липня 2001 року №567/5758, податковий орган здійснює розрахунок суми штрафних (фінансових) санкцій та приймає відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», законів з питань зовнішньоекономічної діяльності та інших законодавчих актів, якими податковим органам надано право застосовувати штрафні (фінансові) санкції, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, яке складається за формою згідно з додатком 8 (форма «С»).

Рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій складається на розраховану суму штрафних (фінансових) санкцій. Якщо податковий орган застосував штрафні санкції відповідно до декількох законодавчих актів, якими податковим органом надано право їх застосовувати, то складається відповідна кількість рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Якщо згідно із законодавством передбачено декілька термінів сплати розрахованих сум штрафних (фінансових) санкцій, то суми, які необхідно сплатити, та відповідні терміни сплати проставляються в окремих рядках рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до наведених вимог законодавства, Іллінецькою МДПІ на підставі виявлених порушень ФОП ОСОБА_3 пунктів 1, 2, 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» винесено одне рішення із зазначенням 135764 грн 45 коп. розрахованої штрафної (фінансової) санкції сумісно.

Навіть якби в даному випадку мало би місце при продажу товару не роздрукування позивачем та не видача розрахункового документа, то встановивши невідповідність частини рішення субєкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій.

Суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, а тому рішення підлягає визнанню протиправним повністю, оскільки суд не може самостійно нараховувати штрафні (фінансові) санкції.

Тобто, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень.

Разом із тим, слід зазначити, що за своєю суттю штрафна санкція, застосована Гайсинською МДПІ до позивача за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» відповідає визначенню адміністративно-господарської санкції, даному в статті 238 Господарського кодексу України (ГК України).

Згідно із статтею 238 ГК України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Стаття 239 ГК України у якості однієї із адміністративно-господарських санкцій визначає адміністративно-господарський штраф.

Статтею 241 ГК України визначено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується субєктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з субєкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення. Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими статтею 239 цього Кодексу.

Штрафи, що передбачені статтею 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є заходами майнового характеру, які спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію його наслідків, що застосовуються органами державної податкової служби за порушення порядку проведення розрахункових операцій в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, тобто підпадають під законодавче визначення адміністративно-господарських санкцій та є такими за своєю юридичною суттю.

Статтею 217 ГК України до виду господарсько-правової відповідальності законодавцем віднесено застосування адміністративно-господарських санкцій відповідно до встановленого законом порядку уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Пунктом 6 частини першої статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачено, що до державних податкових інспекцій в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонних та обєднаних державних податкових інспекцій належить виконання таких функцій, як, зокрема, забезпечення застосування та своєчасного стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами.

Відповідно до вимог статті 218 ГК України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі для застосування адміністративно-господарських санкцій, є вчинене суб`єктом господарське правопорушення.

В силу частини другої цієї статті, учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому слід врахувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.

Таким чином, суд вважає, що у даній справі вина ФОП ОСОБА_3, причиновий зв`язок між самим порушенням та його наслідками в судовому засіданні не встановлені.

Таким чином, встановивши, що дії відповідача не відповідають вимогам до рішень субєктів владних повноважень, передбаченим частиною третьою статті 2 КАС України, на думку суду, з метою захисту прав позивача від порушень з боку субєкта владних повноважень права ФОП ОСОБА_3 потребують судового захисту шляхом скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 06 серпня 2010 року №.

Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуального права. Застосування норм матеріального і процесуального права необхідне для гарантування справедливого результату судочинства та справедливого процесу його здійснення, що забезпечує такий результат (ст. 159 КАС України).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та підлягають задоволенню.

Оскільки, ФОП ОСОБА_3 при звернені до суду шляхом подання позовної заяви понесено витрати по сплаті судового збору, а також те, що її позов до субєкта владних повноважень задоволено повністю, то згідно зі статтею 94 КАС України сплочене нею мито у розмірі 03 грн 40 коп. підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 11, 17, 69-72, 94, 122, 158-163, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Іллінецької міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 06 серпня 2010 року №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 03 грн 40 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 20.12.10

Суддя Чудак Олеся Миколаївна

14.12.2010