Справа № 808/1002/16
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року о 14 год. 20 хв.Справа № 808/1002/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Семененко М.О.,

суддів Садового І.В., Прудивуса О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Запорізької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державна казначейська служба України

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної судової адміністрації України (далі відповідач 1), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Апеляційний суд Запорізької області, Державна казначейська служба України, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача 1 щодо не нарахування та невиплати позивачеві вихідної допомоги у звязку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою;

- зобовязати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у звязку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді Апеляційного суду Запорізької області на день реалізованого права на відставку судді, згідно з п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та ст.109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 03 травня 1993 року працювала на посаді судді, з травня 2013 року отримала право на вихід у відставку як така, що має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років. Зазначає, що на час набуття нею права на вихід у відставку чинним законодавством України було передбачено виплату судді при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. 25 листопада 2015 року, відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року, позивача звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Запорізької області, разом з тим, при звільненні Апеляційним судом Запорізької області не було здійснено нарахування та виплату вказаної вихідної допомоги, оскільки Державна судова адміністрація України не виділила кошти для проведення таких виплат. Позивач звернулась до Державної судової адміністрації України про проведення нарахування та виплати вихідної допомоги, проте, відповідач 1 у виплаті вихідної допомоги відмовив з посиланням на відсутність права на отримання таких виплат відповідно до законодавства, яке діяло на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача. Позивач вважає протиправною відмову Державної судової адміністрації України у нарахуванні та виплаті їй вихідної допомоги із посиланням на положення Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Зазначає, що вихідна допомога охоплюється змістом гарантій незалежності суддів щодо їх належного матеріального забезпечення та за своєю правовою природою є разовою формою матеріальної винагороди, яка виплачується судді при виході у відставку для забезпечення належних соціально-побутових умов та стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання обовязків. На думку позивача, зміст та обсяг досягнутих суддями соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства, оскільки це суперечить нормам Конституції України. Вважає, що застосування законів і підзаконних нормативних актів, які погіршують права судді на час звільнення у відставку, суперечить конституційному принципу верховенства права.

Ухвалою суду від 18 серпня 2016 року Апеляційний суд Запорізької області залучено до участі в справі в якості відповідача.

29 вересня 2016 року позивач подала заяву про розгляд справи у відкритому судовому засіданні без її участі, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача 1 подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказах. В поданих до суду письмових запереченнях проти задоволення позовних вимог заперечив, в обґрунтування заперечень зазначив, що з 1 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, отже, на думку відповідача 1, судді, які звільняються з посади судді у звязку із виходом у відставку, з 1 квітня 2014 року втратили право на одержання такої вихідної допомоги. Враховуючи, що заява про вихід у відставку подана позивачем у травні 2015 року, а звільнено її у листопаді 2015 року, законні підстави для виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді Апеляційного суду Запорізької області відсутні. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. В поданих до суду письмових поясненнях проти задоволення позовних вимог частково заперечив та зазначив, що на момент звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Запорізької області були відсутні підстави для виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки норма права, яка надавала право на отримання вихідної допомоги, була виключена на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні». Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неприбуття суду не повідомив.

Відповідно до вимог частини шостої статті 12 та статті 41 КАС України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 03 травня 1993 року по 29 березня 2002 року працювала суддею Запорізького районного народного суду Запорізької області.

З 01 квітня 2002 року позивача зараховано суддею до штату Апеляційного суду Запорізької області.

В травні 2015 року позивач подала до Вищої ради юстиції заяву про звільнення з посади судді Апеляційного суду Запорізької області у відставку.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 12 листопада 2015 року №788-VIII у звязку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Запорізької області.

Наказом в.о. Голови Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року №153-к виключено з 27 листопада 2015 року суддю судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області, ОСОБА_1 зі складу суддів Апеляційного суду Запорізької області у звязку з поданням заяви у відставку, зобовязано відділ планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності апарату Апеляційного суду Запорізької області виплатити ОСОБА_1 компенсацію: за 8 календарних днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за період роботи з 03.05.2014 по 02.05.2015 та за 24 календарних дня невикористаної частини щорічної основної відпустки за період роботи з 03.05.2015 по 27.11.2015.

Відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.11.2015 №07-50/94 суддівська винагорода ОСОБА_1, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, склала 25768,60 грн., з яких оклад 15158,00 грн., надбавка доплата за вислугу років 70% - 10610,60 грн.

10 лютого 2016 року позивач звернулася до Державної судової адміністрації України з заявою, в якій просила нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

22 лютого 2016 року Державна судова адміністрація України надала відповідь № К152-16-184/16, в якій зазначено, що відповідно до діючого на час звільнення позивача у відставку законодавства відсутні підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги.

Вважаючи відмову в нарахуванні та виплати вихідної допомоги у звязку з виходом у відставку протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що на момент виникнення спірних правовідносин питання організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначались Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон України №2453-VI).

Відповідно до статті 100 Закону України №2453-VI (в редакції до 1 квітня 2014 року) суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно з положеннями частин 1, 3, 4 статті 109 Закону України №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною 6 статті 111 Закону України №2453-VI передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Статтею 136 Закону України №2453-VI передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (далі вихідна допомога).

Отже, за приписами Закону України №2453-VI в редакції до 1 квітня 2014 року суддя, який подав заяву про відставку, продовжував здійснювати свої повноваження та вважався звільненим у відставку з дня набрання чинності відповідним рішенням органу, який обрав або призначив суддю, у випадку позивача постанови Верховної Ради України, і саме з цього моменту такий суддя набував право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року, яким статтю 136 Закону України №2453-VI виключено.

У подальшому до Закону України №2453-VI неодноразово вносились зміни, у тому числі Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності з 28 березня 2015 року та відповідно до якого Закон України №2453-VI викладено в новій редакції.

Статтею 111 Закону України №2453-VI (в редакції на момент подання позивачем заяви про відставку та винесення Верховною Радою України постанови, якою позивача звільнено у відставку) передбачено, що суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною пятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно з приписами статті 120 Закону України №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною 3 статті 122 Закону України №2453-VI передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Суд зазначає, що після викладення в новій редакції та з урахуванням внесених змін Закон України №2453-VI не містить положень про виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку.

Отже, з 1 квітня 2014 року відсутні законодавчі підстави для виплати вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку.

Конституційний Суд України в рішенні від 19 листопада 2013 року №1-1/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення», абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Посилання позивача на те, що вона отримала право на одержання вихідної допомоги водночас із набуттям права на відставку з часу, з якого її стаж роботи на посаді судді досяг 20 років, тобто з травня 2013 року, суд відхиляє з посиланням на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, при вирішенні питання щодо наявності у судді, який пішов у відставку, права на отримання вихідної допомоги, слід керуватись нормами закону, який врегульовує спірні правовідносини, у редакції, чинній на дату прийняття рішення про звільнення судді у відставку, тобто нормами Закону України №2453-VI в редакції, станом на дату постанови Верховної Ради України, якою позивача звільнено у відставку.

Суд зазначає, що передбачена статтею 136 Закону України №2453-VІ виплата вихідної допомоги судді повязувалась законодавцем з фактом виходу судді у відставку, та не залежала від дати набуття права на відставку.

З приводу доводів позивача щодо невідповідності положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 Закону України №2453-VI вимогам статті 22 Конституції України, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України.

На день винесення судового рішення у даній адміністративній справі рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не приймалось, у звязку з чим відсутні підстави вважати Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» таким, що не відповідає Конституції України.

В свою чергу, Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» є чинним, а отже підлягає обовязковому виконанню.

За таких обставин, суд приходить висновку, що станом на дату звільнення позивача з посади 12 листопада 2015 року були відсутні передбачені законом підстави для виплати позивачу вихідної допомоги у звязку із виходом у відставку.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі у справі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, та в їх діях відсутні порушення прав та інтересів позивача у справі, отже в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.О. Семененко

Суддя І.В. Садовий

Суддя О.В. Прудивус