Справа № 202/7691/15-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/13447/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Мороза В.Ф.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району, про визнання дій неправомірними та зобов'язання зняти з квартири статус службової,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району, про визнання дій неправомірними та зобов'язання зняти з квартири статус службової, в якому просила:

- зобов'язати Дніпропетровську міську раду зняти з квартири АДРЕСА_1 статус службової.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2016 року - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі посвідчення на право зайняття службової житлової площі від 02.02.1981 року № 57, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся, ОСОБА_2 була надана службова площа 18,8 м2, за адресою: АДРЕСА_1 на період роботи двірником ЖЕУ-21. Трудові відносини з ЖЕУ-21 ОСОБА_2 припинила 02.02.1984 року. Службове житло не звільнила та продовжує в ньому проживати по теперішній час.

23.03.2015 року Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпропетровська звернулося до в.о. Дніпропетровського міського голови з клопотанням про виключення вищевказаної квартири з числа службових та видачу позивачу ордера на дану квартиру.

Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпропетровська листом від 06.07.2015 року на адресу КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» направило документи для вирішення питання щодо виключення квартири з числа службових.

Листом Департамента корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради від 27.08.2015 року за № 4/6-1871було повідомлено, що правові підстави длярозгляду питання щодо виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових відсутні, оскільки згідно копії трудової книжки стаж роботи ОСОБА_2 в комунальних підприємствах з обслуговування житлового фонду міста на посаді двірника складає менше 10 років.

На звернення ОСОБА_2 Виконавчий комітет Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради листом від 16.02.2015 року № М-3 повідомив про те, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, сам по собі факт проживання в службовому приміщенні особи, що припинила трудові відносини з підприємством, не є підставою для виключення квартири з числа службових.

Не погоджуючись із вищезазначеним, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) -це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв'язку з частиною першою тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав та інтересів фізичних й юридичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори за участю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Приписи пункту 1 частин 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Даний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02.12.2014 року у справі № 21-530а14, який згідно зі статтею 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 02.12.2014 року (№ 21-530а14), колегія суддів вважає, що зазначений спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення адміністративної справи. Компетенція адміністративних судів, установлена статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, на даний спір не поширюється. Спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району, про визнання дій неправомірними та зобов'язання зняти з квартири статус службової - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що розгляд справи даної категорії віднесено до юрисдикції суду з розгляду цивільних справ.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України

Судді: О.Є. Донець

В.Ф. Мороз

Л.Т. Черпіцька