Справа № 802/712/16-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/712/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н.Л.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

12 жовтня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вінницької обласної державної адміністрації, Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області, Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС на засіданні №20 від 16 грудня 2014 року було встановлено причинний зв'язок захворювання позивача з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується листом №9937 від 29 грудня 2014 року (а. с. 7).

Відповідно до довідки МСЕК від 05 лютого 2015 року, ОСОБА_2 присвоєно другу групу інвалідності, захворювання пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а. с. 8).

Після отримання даної довідки 12 лютого 2015 року позивач звернулась до управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області із заявою про видачу посвідчення категорії 1, як інваліду, інвалідність якого пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи.

16 березня 2015 року управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області документи позивача направило до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації для вирішення питання видачі ОСОБА_2 посвідчення.

19 березня 2015 року листом №10-1484 Департаментом соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації документи були повернуті до управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області, а ОСОБА_2 відмовлено у видачі посвідчення категорії 1, як інваліду, інвалідність якого пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи у зв'язку з тим, що з 01 січня 2015 року м. Ладижин Вінницької області втратило статус зони посиленого радіоекологічного контролю і з 01 січня 2015 року позивач не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а відповідно на даний час не є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 (а. с. 9-10).

Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Суд І інстанції відмовляючи у задоволенні адміністративного позову виходив з того, що відмова Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації у видачі посвідчення категорії 1, як інваліду, інвалідність якого пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи є правомірною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції з огляду на наступні обставини.

Згідно з статтею 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу у передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу), визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Згідно з статтею 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до четвертої категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач має посвідчення серії В-І №4629457, громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 (а. с. 16).

Приписами частини 4 статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Пунктом 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Отже, видача посвідчень провадиться державними адміністраціями областей за поданням районних державних адміністрацій.

Колегією суддів встановлено, що експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС №9937 від 29 грудня 2014 року підтверджено, що хвороба позивача має причинний зв'язок з впливом аварії на ЧАЕС (а. с. 7). МСЕК позивачу встановлено другу групу інвалідності пов'язану з впливом аварії на ЧАЕС, про що видано довідку від 05 лютого 2015 року серії 12 ААА №035490 (а. с. 8).

Пунктом 2 статті 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зазначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 4 статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01 січня 2015 року, у статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" абзац п'ятий частини другої, у якому надається визначення зони посиленого радіоактивного контролю, виключено. Зону посиленого радіоактивного контролю відмінено.

Тобто, м. Ладижин Вінницької області, яке відповідно з додатком №1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 23 липня 1991 року №106, було віднесено до зони посиленого радіоактивного контролю - з 01 січня 2015 року, у зв'язку з відміною зони посиленого радіоактивного контролю, не відноситься до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, ОСОБА_2, починаючи з 01 січня 2015 року постійно не проживає або постійно не працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно з статтею 12 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до пункту 1.12 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом № 561 від 05 вересня 2011 року Міністерства охорони здоров'я України, датою встановлення інвалідності вважається день надходження до комісії документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року зобов'язано Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи №1 до 11 жовтня 2016 року надати інформацію щодо дати надходження та реєстрації заяви апелянта про встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за наслідками розгляду якої ОСОБА_2 05 лютого 2015 року видано довідку до акту огляду МСЕК № 035490 (акт огляду МСЕК № 29).

На виконання ухвали 11 жовтня 2016 року на адресу суду надійшла інформація МСЕК, в якій вказано, що відповідно до акту огляду МСЕК №29 від 05 лютого 2015 року датою надходження документів позивача до Вінницької обласної МСЕК №1 є 27 січня 2015 року.

Таким чином, враховуючи вимоги п.1.12 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом № 561 від 05 вересня 2011 року Міністерства охорони здоров'я України, датою встановлення інвалідності є 27 січня 2015 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою позивачу встановлено після 01 січня 2015 року, тому для встановлення позивачу статусу особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 законні підстави відсутні.

Апелянт помилково ототожнює наслідки експертного висновку про встановлення причинного зв'язку хвороби та Чорнобильської катастрофи від 29 грудня 2014 року з наслідками висновку МСЕК про встановлення причинного зв'язку інвалідності та Чорнобильської катастрофи від 05 лютого 2015 року.

За сукупністю наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у видачі посвідчення, відповідач діяв згідно норм чинного законодавства України, а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.