Справа № 808/2337/16
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року о 15 год. 29 хв.Справа № 808/2337/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області), в якому позивач просить суд:

визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, розміром 0,65 га та скасувати відмову від 08.06.2016;

зобовязати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, розміром 0,65 га.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 червня 2012 року розпорядженням голови ОСОБА_4 районної державної адміністрації Запорізької області (далі - ОСОБА_4 РДА) позивачу надано згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу сільськогосподарського призначення Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області в розмірі 0,65 га. Зазначає, що на підставі згоди на виготовлення проекту землеустрою позивачем виготовлено технічну документацію з поділу земельної ділянки та проект землеустрою, який був погоджений територіальним органом Держгеокадастру без зауважень та відповідно до приписів чинного законодавства поданий на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області. Разом з тим, відповідач декілька разів відмовляв в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки з різних підстав. Востаннє, 27.06.2016 відповідач відмовив з посиланням на відсутність рішення органу виконавчої влади про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позивач вважає відмову протиправною та зазначає, що 25.12.2015 року розпорядження голови ОСОБА_4 РДА від 20.06.2012 було впорядковане шляхом виправлення лінгвістичної помилки та в нього внесені зміни, відповідно до яких у тексті слово «згода» замінено на «дозвіл», у звязку з чим твердження про відсутність дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає дійсності. Зазначає, що даний дозвіл наданий райдержадміністрацією в межах повноважень щодо розпорядження землями, які були визначені законодавством на момент видачи дозволу. Вказує, що законодавча зміна розпорядника земель не може зумовлювати необхідність повторного звернення про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за наявності такого дозволу, оскільки зазначена процедура нормами діючого законодавства не передбачена. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що дійсно, позивач неодноразово зверталась до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,65 га із земель запасу сільськогосподарського призначення Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області. Разом з тим, кожного разу під час розгляду поданого для затвердження проекту землеустрою відповідачем встановлювались певні недоліки у його оформленні та поданих до нього документах, які перешкоджали затвердженню поданого проекту, про що позивача повідомлено у встановленому законодавством порядку. Під час останнього звернення позивача до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області встановлено відсутність дозволу на розроблення документації із землеустрою, що зумовило відмову у затвердженні проекту землеустрою. Зазначає, що розпорядження ОСОБА_4 РДА від 25.12.2015 прийнято поза межами повноважень, оскільки з 01.01.2013 саме відповідач є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позивачем під час звернення до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області не враховано тієї обставини, що відповідно до вимог чинного законодавства України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Таким чином, спірна земельна ділянка не може бути передана у користування без проходження процедури торгів. В судовому засіданні представник відповідача підтримав викладені заперечення та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що розпорядженням голови ОСОБА_4 РДА від 20.06.2012 №324 надано згоду громадянам України на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель запасу сільськогосподарського призначення (угіддя рілля) Борисівської сільської ради загальною площею 2,35 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в контурі 418 на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області (за межами населених пунктів), на умовах оренди, терміном 49 років, у тому числі: ОСОБА_1 0,65 га (а.с.66).

На підставі вищевказаного розпорядження та заяви позивача ОСОБА_4 міськрайонним виробничим відділом Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» розроблено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянці України ОСОБА_1 (а.с.15).

На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 20.05.2015 №8-1095/15-15-СГ «Про поділ земельної ділянки» здійснено поділ земельної ділянки кадастровий номер :02:014:001 на сім окремих ділянок (а.с.9).

Земельній ділянці, щодо якої позивачу надано згоду на розробку проекту землеустрою, присвоєно кадастровий номер :02:014:0054 (а.с.10).

26 серпня 2015 року позивач звернулась до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки.

За результатами розгляду заяви позивача відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви, оскільки, на думку відповідача, заява не відповідала вимогам Інструкції щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, який зареєстрований в Мінюсті від 16.06.2010 за № 391/17686, а саме:

матеріали геодезичних вишукувань не відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), яка затверджена наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабміні України № 56 від 09.04.98;

в проекті відсутня інформація про передачу ОСОБА_1 раніше безоплатно у власність земельної ділянки за даним видом використання (ст. 116 Земельного кодексу України);

до проекту додано копію розпорядження ОСОБА_4 районної адміністрації Запорізької області від 27.08.2012 №453 «Про надання згоди на розроблення документації із землеустрою» замість дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с.83).

22 жовтня 2015 року відповідачем розглянуто повторну заяву ОСОБА_1 від 05.10.2015 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

За результатами розгляду заявнику відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви, оскільки наданий проект землеустрою не відповідав вимогам і нормам законодавства:

акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та іх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, який зареєстрований в Мінюсті від 16.06.2010 за № 391/17686;

креслення перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) не містить привязок до обєктів та контурі місцевості;

кадастровий план земельної ділянки не відповідає вимогам додатку 11 до Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051;

матеріали геодезичних вишукувань не відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), яка затверджена наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабміні України №56 від 09.04.98.

Крім того, у вказаній відповіді позивачу було запропоновано звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області для отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с.82).

24 листопада 2015 року відповідачем розглянуто чергову заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду пл. 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області :02:014:0054).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви, оскільки наданий проект землеустрою не відповідав вимогам і нормам законодавства:

акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376, який зареєстрований в Мінюсті від 16.06.2010 за №391/17686.

Крім того, запропоновано звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області для отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с.81).

25 грудня 2015 року головою ОСОБА_4 РДА прийнято розпорядження «Про впорядкування розпоряджень голови районної державної адміністрації» № 454 від 25.12.2015, відповідно до якого, крім іншого, внесені зміни до розпорядження від 20.06.2012 №324, а саме: у тексті розпорядження та у назві розпорядження і додатку нього, слово «згода» замінити словами «дозвіл» (а.с.65).

29 грудня 2015 року позивач вкотре звернулась до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою, проте, 15.01.2016 за результатами розгляду відповідачем відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви з посиланням на невідповідність поданого проекту землеустрою вимогам і нормам законодавства:

акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, який зареєстрований в Мінюсті від 16.06.2010 за №391/17686.

Також, з метою обєктивного розгляду документації із землеустрою на відповідність вимогам чинного законодавства позивачу запропоновано звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області для отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с.80).

04 лютого 2016 року позивач знову звернулась до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою, проте, 22.02.2016 отримала відмову у задоволенні вищезазначеної заяви з посиланням на невідповідність поданого проекту землеустрою вимогам і нормам законодавства:

акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, який зареєстрований в Мінюсті від 16.06.2010 за №391/17686;

довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6 зем) втратила чинність.

Також повідомлено, що складовою частиною проекту землеустрою є рішення органу виконавчої влади про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У разі, якщо розпорядження ОСОБА_4 РДА стосовно виправлення лінгвістичної помилки є підставою для розробки проекту землеустрою, то дане розпорядження необхідно було надати у складі проекту землеустрою, а не окремим листом (а.с.79).

27 травня 2016 року позивач подала до Управління Держгеокадастру заяву про затвердження проекту землеустрою.

08 червня 2016 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні вищезазначеної заяви у звязку із відсутністю дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с.7).

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 08.06.2016, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 КАС України, відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду від 08.06.2015 став висновок відповідача про відсутність у ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, у вищевказаній відповіді зазначено, що з огляду на наявність розпорядження ОСОБА_4 РДА від 25.12.2015 №454, з 01.01.2013 розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності, до якої відноситься і земельна ділянка, щодо якої позивачем подано заяву про затвердження проекту землеустрою, є ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, а районні державні адміністрації відповідно не мають права розпоряджатися такими землями (а.с.7).

Разом з тим, суд не погоджується з підставами для відмови в затвердженні проекту землеустрою позивача, зазначеними відповідачем у листі від 08.06.2016, з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 12 квітня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до голови ОСОБА_4 РДА за заявою про надання земельної ділянки, розташованої на території Борисівської сільської ради, площею 1,65 га, в оренду строком на 49 років (а.с.49).

Розпорядженням голови ОСОБА_4 РДА від 20.06.2012 №324 позивачу надано згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,65 га розташованої на території Борисівської сільської ради (а.с.66).

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття розпорядження від 20.06.2012 №324) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання.

Отже, на момент прийняття розпорядження від 20.06.2012 №324, ОСОБА_4 РДА мала повноваження розпорядника земельними ділянками державної власності для сільськогосподарського використання у межах та за межами населеного пункту, зокрема, могла передавати в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

Згідно з ч.1 ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч.2 вказаної статті особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення.

Частиною 3 ст.123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що у нормах чинного законодавства, яке врегульовувало порядок отримання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду на момент винесення розпорядження від 20.06.2012 №324, застосовано слово «дозвіл», однак у розпорядженні від 20.06.2012 №324 вжито слово «згода».

Разом з тим, суд не приймає посилання відповідача на те, що надана позивачу «згода» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може вважатись «дозволом» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та зазначає, що Земельний кодекс України не надає визначення поняттям «дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», «згода на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», та не розрізняє їх. Суд звертає увагу, що вживане у ч.3 ст.123 Земельного кодексу України слово «дозвіл» передбачає позитивне рішення уповноваженого органу за результатами розгляду відповідного клопотання, що являє собою згоду на розроблення проекту землеустрою. Отже, суд приходить до висновку, що формулювання «дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та «згода на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» є тотожними за своїм змістом поняттями, що відображають волевиявлення уповноваженого органу.

Крім того, чинне законодавство не передбачає прийняття за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою будь-якого іншого рішення, окрім дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови у його наданні.

Враховуючи, що розпорядження голови ОСОБА_4 РДА від 20.06.2012 №324 прийнято за результатами розгляду заяви позивача про надання в оренду земельної ділянки, суд приходить до висновку, що зазначеним розпорядження надано саме дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розумінні ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, а прийняте в подальшому розпорядження № 454 від 25.12.2015 лише впорядковує розпорядження голови ОСОБА_4 РДА від 20.06.2012 №324, та не є самостійним рішенням уповноваженого субєкта про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки .

Таким чином, посилання відповідача на відсутність дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, за наявності розпорядження голови ОСОБА_4 РДА від 20.06.2012 №324, виданого в межах повноважень, є проявом надмірного формалізму, у звязку з чим не може вважатись правомірним за даних обставин.

Крім того, суд зазначає, що дійсно з 01.01.2013 набрали чинності зміни до Земельного кодексу України, та зокрема зміни до статті 122 Земельного кодексу України, де розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності визначено відповідні Управління Держземагентства (в подальшому Управління Держгеокадастру).

Разом з тим, у звязку з набранням чинності вказаними змінами та делегуванням повноважень Управлінням Держгеокадастру, законодавцем не зобовязано зацікавлених осіб повторно отримувати дозволи на розроблення проектів землеустрою та не визначено, що раніше видані дозволи є нечинними.

В даному випадку позивачу надано дозвіл/згоду на розроблення проекту землеустрою розпорядженням голови ОСОБА_4 РДА від 20.06.2012 №324, яке було видано в межах повноважень та є чинним, доказів протилежного суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в затвердженні проекту землеустрою земельної ділянки з посиланням на відсутність у позивача дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд вважає відмову ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.06.2016 в затвердженні ОСОБА_1 проекту землеустрою протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що в оскаржуваній відмови від 08.06.2016 відповідачем було вказано позивачу виключно на відсутність дозволу на розробку проекту землеустрою, однак під час судового розгляду справи представник відповідача посилався у тому числі і на зміну порядку надання земельних ділянок в оренду у звязку з введенням законодавчо закріпленої процедури торгів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у разі відмови у затвердженні проекту землеустрою, відповідач, як орган державної влади, був зобовязаний надати позивачу повну та обґрунтовану відповідь щодо не можливості затвердження проекту землеустрою, у тому числі в разі наявності підставі для відмови у звязку зі зміною встановленого порядку отримання земельних ділянок в оренду.

Разом з тим, суд враховую, що на момент останнього звернення позивача до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області до Земельного кодексу України були внесені зміни.

Так, ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 135 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

До переліку, визначеного в частині 2 та 3 статті 134 Земельного кодексу України, законодавцем не включено земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, які надаються для ведення особистого селянського господарства.

Зазначені зміни набрали чинності з 03.04.2016, отже, починаючи з цього моменту чинним законодавством визначено новий порядок передання земельних ділянок в оренду, що відповідачем при наданні відповіді не враховано.

Крім того, під час судового розгляду справи судом встановлено, що в наданих до матеріалів справи документів з землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу в оренду міститься суперечлива інформація щодо підстав відведення земельної ділянки: у деяких документах зазначається розпорядження голови ОСОБА_4 РДА від 20.06.2012 №324 (а.с.22), у інших розпорядження голови ОСОБА_4 РДА від 27.08.2012 № 453 (а.с.47, 54, 60).

Зазначені обставини, які не враховані відповідачем при прийнятті рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу в оренду, є суттєвими для правильного прийняття рішення, у звязку з чим, з урахуванням повноважень органів Держгеокадастру щодо перевірки проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки на відповідність нормам чинного законодавства, визначених ст.15-1, 122, 186 Земельного кодексу України, суд вважає передчасним вирішення питання щодо затвердження проекту землеустрою.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, враховуючи висновки суду про протиправність відмови в затвердженні проекту землеустрою, з підстав викладених у листі від 08.06.2016, а також з огляду на неповноту розгляду відповідачем поданих ОСОБА_1 документів, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, з урахуванням висновків суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.06.2016 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 коп.), присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко