Справа № 127/19345/16-а
Суддя: Король О. П.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними, зобовязання зарахувати стаж та здійснити перерахунок довічного грошового утримання,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними, зобовязання зарахувати стаж та здійснити перерахунок довічного грошового утримання.

Позивач просить : визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці протиправними в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка та календарного періоду проходження строкової військової служби; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу ОСОБА_1 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка 2 роки 5 місяців та календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 21 день; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 15.06.2016 р. перерахунок довічного грошового утримання позивачу в розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до правил ст. 183-2 КАС України справа категорії про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг розглядається в порядку скороченого провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 01.03.1994 р. працював на посаді судді Замостянського районного суду м. Вінниці, а з 17.03.2005 р. суддею Апеляційного суду Вінницької області.

Наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 14.06.2016 р. № 37/2-07к на підставі постанови Верховної Ради України від 19.04.2016 р. №1120-VIII «Про звільнення суддів», позивача виведено зі складу суддів Апеляційного суду Вінницької області, у звязку з поданням заяви про відставку.

З 15.06.2016 р. відповідачем позивачу було призначено виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання судді, виходячи із стажу 22 роки 3 місяці 15 днів.

Не погоджуючись із розміром щомісячного довічного утримання, ОСОБА_1 у липні 2016 р. звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, в якій просив зарахувати до стажу судді термін строкової служби в Збройних Силах та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка та призначити щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%. Проте, листом від 17.08.2016 р. №235/Ч-1 у задоволенні його заяви відмовлено.

ОСОБА_1, посилаючись на п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 p. N 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», зазначив, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. На його думку, відповідачем не було враховано при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання, вказаний стаж навчання та строкової служби.

Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці посилається на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 р.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду про наступне.

Як встановлено матеріалами справи, з 01.03.1994 р. позивач працював на посаді судді Замостянського районного суду м. Вінниці, а з 17.03.2005 р. суддею Апеляційного суду Вінницької області.

Наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 14.06.2016 р. № 37/2-07к, на підставі постанови Верховної Ради України від 19.04.2016 р. № 1120-VIII «Про звільнення суддів» позивача виведено зі складу суддів Апеляційного суду Вінницької області, у звязку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до подання голови Апеляційного суду Вінницької області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.06.2016 р. № 2 стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 26 років, 8 місяців і 30 днів, з яких 2 роки 4 місяці 28 днів термін навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка (юридичний факультет) та 2 роки і 20 днів проходження строкової військової служби.

15.06.2016 р. позивач подав до Управління Пенсійного фонду в м. Вінниці документи щодо призначення довічного грошового утримання, і крім того була подана заява про перехід з пенсії по інвалідності 3 групи на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

На письмове звернення позивача від 15.07.2016 р. з приводу зарахування до стажу судді терміну строкової служби в Збройних Силах та половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка та призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% Управлінням Пенсійного фонду в м. Вінниці була надана відповідь за № 235/Ч-1 від 17.08.2016 р. про відмову з посиланням не те, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 р.

Також з вказаного листа, доданого до нього розпорядження, роздруківки стажу та заробітної плати вбачається, що позивачу, починаючи з 15.06.2016 р. було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання судді, виходячи із стажу 22 роки 3 місяці 15 днів.

Як встановлено матеріалами справи та вбачається із запису №15 трудової книжки серії БТ-І №2513131, позивач 01.09.1982 р. був зарахований до Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка студентом юридичного факультету денного відділення згідно з наказом №577 від 21.08.1982.

Наказом №769 від 24.06.1987 р. позивач відрахований з Київського державного університету ім. Т.Шевченко з підстав закінчення навчання 30.06.1987 р.

Відповідно до записів військового квитка серії ГЖ № 046250 в період з 17.05.1980 р. по 07.06.1982 р. позивач проходив строкову службу.

Зазначені періоди навчання позивача у вищому навчальному закладі та проходження строкової служби відповідачем не заперечуються.

З огляду на вищевикладені обставини, суд погоджується з вимогами позивача, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. №545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція також висловлена у розясненні Конституційного Суду України у Рішенні №8-рп/2005.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 р. № 18-рп/2011 офіційно розтлумачив поняття «щомісячне довічне грошове утримання», зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 р. № 2862-XII «Про статус суддів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

Та обставина, на яку посилається відповідач, мотивуючи відмову у зарахуванні до стажу судді половини строку навчання та період проходження строкової служби, зокрема, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 р. № 1097 (набрала чинності з 01.01.2011 р.), не має правового значення у вирішенні спору з правовідносин у цій конкретній справі.

Так, з 03.10.2010 р. введено в дію Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI, що був чинним на час звільнення позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на зазначене, до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину часу навчання позивача за денною формою у вищому навчальному закладі (з 01.09.1982 р. по 30.06.1987 р.) два роки і пять місяців та календарний період проходження строкової військової служби з 17.05.1980 р. по 07.06.1982 р. 2 роки 21 день, з урахуванням врахованого відповідачем суддівського стажу 22 роки 3 місяці та 15 днів, загальний стаж судді складає - 26 років 9 місяців та 6 днів, що перевищує 25 років, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90, а не 84 відсотків заробітної плати працюючого судді.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання дeлегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 94 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судом першої інстанції адміністративний позов задоволено повністю, а позовна заява містить вимогу немайнового характеру, то понесені позивачем судові витрати в сумі 551, 20 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 183-2 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду в м. Вінниці задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці протиправними в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу ОСОБА_1 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка 2 роки 5 місяців та календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 21 день.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 15.06.2016р. перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання.

Суддя