Справа № 813/690/16
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Справа № 876/5405/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

з участю секретаря Кіри Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Здинянчина Р.Т.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області, що полягають у несвоєчасній виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після звільнення його із служби в поліції. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 48735,75 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Головне управління Національної поліції у Львівській області оскаржило її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволення позову, оскільки одноразова грошова допомога ОСОБА_1 не нараховувалася і не виплачувалася, так як кошти на виплату одноразової допомоги при звільненні Національною поліцією (головним розпорядником коштів) не виділялись. При отриманні відповідних бюджетних асигнувань належні позивачу кошти були виплачені в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції вирішуючи справу помилково керувався вимогами КЗпП України, а не нормами спеціального закону.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою їхній адміністративний позов задовольнити повністю.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у Львівській області не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.04.1993 р. проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується записом в трудову книжку серії БТ-ІІ №4339924 та довідкою про проходження служби.

Відповідно до наказу №77 о/с від 07.11.2015 р. позивач був прийнятий на службу в поліцію на посаду начальника управління кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області.

07.12.2015 р. згідно до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області №115 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст. 77 через хворобу. Підставою звільнення був рапорт ОСОБА_1 від 27.11.2015 р., свідоцтво про хворобу від 25.11.2015 р. №524 та Наказ Національної поліції України від 02.12.2015 р. №232 о/с.

Відповідно до запиту №14/207 від 18.12.2015 р. ГУ Національної поліції у Львівській області "Про виділення коштів" зазначено, що позивач звільнений зі служби в поліції наказом ГУНП у Л/о від 07.12.2015 р. №115 о/с з правом виплати одноразової грошової допомоги.

Судом встановлено, що у день звільнення вказана грошова допомога позивачу не була виплачена. Відповідна сума одноразової грошової допомоги в розмірі 139751,54 грн. була виплачена позивачу лише 10.05.2016 р.

Відповідно до п. 1. ст.102, 105 Закону України "Про Національну поліцію", пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Фінансування і матеріально-технічне забезпечення поліції здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом.

Колегія суддів зазначає, що норми Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 (в редакції чинній на день звільнення позивача з поліції) жодним чином не суперечили Закону України "Про Національну поліцію", зокрема щодо реалізації права поліцейських на пенсійне забезпечення та виплату одноразової грошової допомоги після звільнення зі служби в поліції, установленого ст.102 Закону України "Про Національну поліцію".

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, одноразова грошова допомога була виплачена позивачу лише 10.05.2016 р. у зв`язку з відсутністю коштів для виплати у день звільнення.

Колегія суддів зазначає, що оскільки нормами спеціального закону - Закону України "Про Національну поліцію" не врегульовано питання строків розрахунку при звільненні, до таких правовідносин слід застосовувати норми загального законодавства, зокрема, Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивач перебував у правовідносинах з питань проходження публічної служби не з юридичною особою - центральним органом виконавчої влади, а з юридичною особою, яка реалізує його повноваження на території Львівської області, тобто з відповідачем, тому саме на останнього, як на роботодавця, згідно ст. 47 КЗпП України, покладено обов'язок проведення повного та своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні зі служби в поліції.

Таким чином, оскільки Головне управління Національної поліції у Львівській області систематично отримувало на свій казначейський рахунок від головного розпорядника бюджетних коштів - Національної поліції України грошові кошти з Державного бюджету України для проведення фінансових операцій саме по КЕКВ 2112, а також здійснювало видатки з цих сум по вищевказаному коду (виплату грошового забезпечення), тому суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що твердження відповідача про неможливість своєчасної виплати одноразової грошової допомоги через відсутність на його казначейському рахунку бюджетних коштів, не відповідає дійсності.

Крім того, колегія суддів наголошує, що невиділення додаткових бюджетних коштів їх головним розпорядником не може бути підставою для порушення відповідачем права позивача на своєчасне отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з поліції, оскільки з огляду на практику Європейського суду з прав людини, як джерела права (параграф 26 рішення від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України", параграф 24 рішення від 10.03.2011 у справі "Сук проти України"), реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні середньоденна плата позивача на день звільнення зі служби в поліції складала 464, 15грн. За період з 08.12.2015 р. по 10.05.2016 р. було 105 робочих днів.

Враховуючи те, що за період з з 08.12.2015 р. по 10.05.2016 р. було 105 робочих днів, а середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 464, 15грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 48 735, 75 грн. (105 р.д. * 464, 15грн грн.).

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року у справі № 813/690/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді О.І.Мікула

В.В.Ніколін

Повний текст ухвали виготовлений 12 жовтня 2016 року.