Справа № 826/2136/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 жовтня 2016 року письмове провадження № 826/2136/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 254 від 28.01.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач оскаржуваним рішенням втрутився у майнові права позивача та змушує позивача прийняти рішення про виплату страхового відшкодування всупереч тому, що вигодонабувач подав до страхової компанії недостовірні відомості про факт та обставини настання дорожньо-транспортної пригоди і розмір заподіяної шкоди.

Ухвалою суду від 22.02.2016 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Відповідач надав суду заперечення на позов, в якому просив суд у позові відмовити з огляду на таке. Відповідачем була проведена перевірка за зверненням застрахованої особи питань відмови у виплаті страхового відшкодування. Під час перевірки було встановлено, що позивач невмотивовано відмовив у виплаті страхового відшкодування та порушив строку прийняття відповідного рішення. Вказане стало підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, керуючись ч.6 ст.128 КАС України, суд встановив:

16.12.2015 до відповідача надійшла скарга від ОСОБА_1 на бездіяльність позивача щодо проведення виплати страхового відшкодування.

13.01.2016 відповідачем складено Акт про правопорушення, вчинені Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант» № 18/13-14/13/6.

Згідно з цим Актом позивач не надав Нацкомфінпослуг підтверджуючих документів, що свідчать про невиконання потерпілою особою обов'язків, визначених Законом. Таким чином, позивач невмотивовано відмовлено у здійсненні страхового відшкодування.

На підставі вказаного вище акта відповідач виніс Розпорядження № 254 від 28.01.2016, згідно з яким позивача зобов'язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 18.02.2016.

Аналізуючи наведені вище обставини, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.33.1.4 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Як підтверджується матеріалами справи і не заперечується позивачем, до нього своєчасно надійшли повідомлення по настання страхового випадку від страхувальника та потерпілого - 10.07.2015 у день настання страхового випадку.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з матеріалами справи представник позивача здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу 16.07.2015.

13.08.2015 оцінювачем було складено Звіт № 13252 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen» д.р.н. НОМЕР_1, яка складає 168 277,99 грн. з ПДВ та 140 231,67 грн. без ПДВ.

Відповідно до ст.35 цього Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої додаються документи передбачені цією статтею.

29.09.2015 потерпілий - власник транспортного засобу «Volkswagen» д.р.н. НОМЕР_1 подав позивачу всі документи, необхідні для виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до ст.37 цього Закону та ст.26 Закону України «Про страхування» наведені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема,

невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Негативний фінансовий стан страховика не є підставою для відмови у виплаті страхових сум (їх частин) або страхового відшкодування страхувальнику.

Згідно з матеріалами справи у позивача 29.09.2015 були всі документи, необхідні для прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування.

Однак, рішення про відмову потерпілому у виплаті страхового відшкодування позивач прийняв лише 24.12.2015, затвердивши страховий акт № ЦВ/15/1211.

Обґрунтовуючи відмову у виплаті страхового відшкодування, позивач послався на Висновок № 2015-1812 експертного дослідження механізму та обставин пригоди за участі автомобілів «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складений 18.12.2015 судовим експертом ОСОБА_3, згідно з яким на автомобілях «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 слідів взаємного їх контакту не виявлено; пошкодження правої бокової верхні автомобіля «Volkswagen» не могли утворитись внаслідок контакту з автомобілем «Mercedes Benz», а характерні для контакту з однорідним об'єктом найбільш вірогідно будівельного типу, не виключено з металоконструкціями; покази водіїв автомобілів «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в частині контактування між собою вказаних транспортних засобів та механізму розвитку вказаної ними дорожньо-транспортної пригоди, технічно не спроможні.

Поклавши в основу рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, наведений вище висновок судового експерта, позивач вказав, що потерпіла особа надала недостовірні відомості про обставини дорожньо-транспортної погоди, а тому позивач був позбавлений можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому позивач вказав, що для з'ясування причин та обставин події він звернувся до судового експерта на підставі ст.25 Закону України «Про страхування».

Дійсно, відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні докази та документи.

У разі необхідності страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро можуть робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Підприємства, установи та організації зобов'язані надсилати відповіді страховикам та Моторному (транспортному) страховому бюро на запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, у тому числі й дані, що є комерційною таємницею. При цьому страховик та Моторне (транспортне) страхове бюро несуть відповідальність за їх розголошення в будь-якій формі, за винятком випадків, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст.331 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до судового експерта для отримання висновку про механізм настання дорожньо-транспортної пригоди лише 16.12.2015 (а.с.21). Тобто, з 29.09.2015 до 16.12.2015 має місце необґрунтоване зволікання позивача у прийнятті рішення про виплату чи відмову у виплаті потерпілій особі страхового відшкодування. При цьому, суд враховує, що фактично рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято в межах 90 денного строку з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Однак, вважає, що позивач безпідставно допустив зволікання, оскільки в проміжку часу з 29.09.2015 до 16.12.2015 будь-яких дій, спрямованих на виконання положень ст.25 Закону України «Про страхування» щодо реалізації права самостійно з'ясувати причини і обставини настання страхового випадку позивачем вчинено не було.

Відтак, суд погоджується з рішенням відповідача і вважає, що позивач був зобов'язаний своєчасно прийняти обґрунтоване рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про страхування» державний нагляд за страховою діяльністю здійснюється з метою дотримання вимог законодавства України про страхування, ефективного розвитку страхових послуг, запобігання неплатоспроможності страховиків та захисту інтересів страхувальників.

Державний нагляд за страховою діяльністю на території України здійснюється Уповноваженим органом та його органами на місцях.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про страхування» уповноважений орган має право: видавати приписи страховикам про усунення виявлених порушень вимог законодавства про страхову діяльність, а у разі їх невиконання зупиняти чи обмежувати дію ліцензій цих страховиків до усунення виявлених порушень або приймати рішення про відкликання ліцензій та виключення з державного реєстру страховиків (перестраховиків).

З огляду на це суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем правомірно.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що прийняте відповідачем Розпорядження № 254 від 28.01.2016 прийнято з додержанням наведених вище вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Позивач у справі доказів, які б переконливо свідчили про неправомірність прийнятого відповідачем рішення суду не надав.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Суддя Р.О. Арсірій