Справа № 464/8866/15-а, 2а-464/33/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 р. Справа № 876/2334/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанови щодо накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2015 року Сихівським районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Львівській області № 13-01-024/0041-0001 від 23 жовтня 2015 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.188-6 КУпАП.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що відповідач не мав повноважень щодо призначення перевірки, на момент проведення перевірки був відсутній законодавчо закріплений порядок проведення такої, а також позивач на час проведення перевірки перебував у відрядженні.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області № 13-01-024/0041-0001 від 23 жовтня 2015 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.188-6 КУпАП.

Зазначену постанову мотивовано тим, що притягнення Головним управлінням Держпраці у Львівській області позивача до адміністративної відповідальності за ст.188-6 КУпАП та накладення на нього стягнення за даною статтею не грунтується на вимогах чинного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Головним управлінням Держпраці у Львівській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням чинного законодавства, підстав для її скасування немає, а надання не підтвердженого наказу про відрядження позивача на час проведення перевірки тільки під час судового розгляду справи є неналежним доказом в адміністративній справі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 23 жовтня 2015 року головним державним інспектором Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області (Головне управління Держпраці у Львівській області) Климчук Н. А. було винесено постанову № 13-01-024/0041-0001, якою на генерального директора ПАТ «Іскра» ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1360,00 грн., оскільки 02 вересня 2015 року у ПАТ «Іскра» мало місце створення перешкод для діяльності Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області, як спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю, відповідальність за що передбачено ст.188-6 КУпАП.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.288 КУпАП постанову по праві про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об'єктивну сторону, об'єкт, суб'єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб'єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

За диспозицією ст.188-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу. Згідно з санкцією даної статті вказані дії тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері державного нагляду за додержанням законодавства про працю. Об'єктивна сторона правопорушення полягає у невиконанні законних вимог посадових осіб органів спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створенні перешкод для діяльності цих органів. Суб'єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. Суб'єктами правопорушення можуть бути посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлено, що відповідно до наказу ПАТ «Іскра» від 02 вересня 2015 року № 1/954/01-1 генеральний директор ОСОБА_1 перебував у відрядженні в м. Києві ТзОВ «Лендком» терміном з 02 вересня 2015 року по 03 вересня 2015 року, даним наказом також призначено на час відрядження виконуючим обов'язків генерального директора ПАТ «Іскра» ОСОБА_3

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки позивач ОСОБА_1, хоч і є посадовою особою ПАТ «Іскра», однак на час вчинення правопорушення 02 вересня 2015 року перебував у відрядженні згідно з згаданим наказом, який в розумінні ст. 251 КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення, замість позивача було призначено виконуючого його обов'язки як генерального директора, тому виходячи з вимог ст.ст.7, 9, 251 КУпАП, суд дійшов висновку про відсутність вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП.

Таким чином, притягненням відповідачем позивача до адміністративної відповідальності за ст.188-6 КУпАП та накладення на нього стягнення за даною статтею не грунтується на вимогах чинного законодавства.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова Головного управління Держпраці у Львівській області № 13-01-024/0041-0001 від 23 жовтня 2015 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.188-6 КУпАП - не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2016 року в справі № 464/8866/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу складено в повному обсязі 13 жовтня 2016 року.