Справа № 2а-7906/11/2670
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 жовтня 2011 року 17:22 № 2а-7906/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кротюка О.В. при секретарі судового засідання Шевченко Я.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2
до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації
про визнання рішення протиправним

Обставини справи:

Позивачі звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та просить суд визнати неправомірним рішення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації щодо відмови в поліпшенні житлових умов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо приєднання кімнати розміром 11,6 квадратних метрів, що становить 36/100 від загальної площі в комунальній квартирі АДРЕСА_1.

Позивачі під час розгляду справи позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі -позивач 1) звернулась до Голови Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою від 05.04.2011 вх. № М-672 (далі -звернення позивача 1), у якій просила приєднати кімнату, площею 11,6 кв.м., двокімнатної комунальної квартири № 144, у якій проживав її чоловік, який помер, до іншої кімнати, площею 19,3 кв.м., в якій вона проживає разом із сином ОСОБА_2 та власницею якої вона є. Вказана квартира АДРЕСА_1.

Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація у відповідь на заяву ОСОБА_1 надіслала лист від 17.05.2011 № 4-24-205к (далі -Лист від 17.05.2011), яким повідомила Позивача 1 про відсутність правових підстав для задоволення її заяви, у зв'язку з тим, що вона є власником житлової площі та зроблено посилання на ст. 54 Житлового кодексу та п. 67 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

ОСОБА_1, вважаючи Лист рішенням відповідача, оскаржила його у судовому порядку.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що звернення позивача 1 розглянуто, Головою Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації видано Розпорядження № 412 від 29.09.2011(далі -Розпорядження від 29.09.2011), яким відмовлено ОСОБА_1 у приєднанні кімнати площею 11,6 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 до іншої кімнати, площею 19,3 кв.м.

Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 54 Житлового кодексу Української РСР якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку.

У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цією статтею, спір може бути вирішено в судовому порядку.

Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

Дана норма кореспондується з нормою п. 67 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 N 47067 (далі -Правила).

Відповідно до п. 67 Правил якщо в квартирі, у якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося у квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (пункти 13 і 14 Правил), незалежно від його перебування на квартирному обліку, надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати 13,65 квадратного метра на одну людину, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим рівня середньої забезпеченості жилою площею громадян у даному населеному пункті, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Вказані правила застосовуються незалежно від належності жилого будинку.

Рішення про надання жилого приміщення приймає виконавчий комітет місцевої Ради народних депутатів, підприємство, установа, організація, у віданні яких перебуває жилий будинок, у порядку, встановленому Правилами.

У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цим пунктом, спір може бути вирішено в судовому порядку.

Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил абзаца другого цього пункту передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації"від 09.04.1999 № 586-XIV передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки належною формою рішення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації є Розпорядження від 29.09.2011, а не оскаржуваний лист від 17.05.2011.

Разом з тим, суд констатує, що до відповідача із заявою про приєднання кімнати, площею 11,6 кв.м., зверталася саме ОСОБА_1 і Розпорядженням від 29.09.2011 відмовлено позивачу 1. Таким чином, позовні вимоги позивача ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки жодних звернень він не надсилав відповідачу.

Оскільки дії відповідача по розгляду звернення позивача і надання йому відповіді здійснено фактично в рамках Закону «Про звернення громадян», то відсутні підстави вважати що вказаний спір може бути вирішений в іншому порядку, а тому судом вбачається необхідним прийняти рішення по суті без закриття провадження у справі. Адже лише у випадку оскарження безпосередньо самого Розпорядження від 29.09.2011 може розцінюватися як звернення до суду зі спором щодо вирішення житлового (майнового) питання, який буде підсудний загальному суду в рамках цивільної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга статті 71 КАС України).

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги та набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В.Кротюк

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі -21.10.2011.