Справа № 2-а-4153/10/0270
Суддя: Сторчак Володимир Юрійович
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 р. Справа № 2-а-4153/10/0270 м.Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі Головуючого судді Сторчака Володимира Юрійовича, при секретарі судового засідання Гонті Інні Олександрівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2- представник

відповідача : ОСОБА_3, ОСОБА_4 - представники

третя особа ( Гайсинський молокозавод) ОСОБА_5 - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції (надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 11.10.2010 року та №/0 від 11.10.2010 року, прийнятих на підставі Акту № 11/1750/НОМЕР_1 від 30.09.2010 року "Про результати позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 11.06. 2009 року по 30.06.2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач помилково, без врахування всіх обставин справи, прийшов до висновку про вчинення порушень, зафіксованих в акті перевірки № 11/1750/НОМЕР_1 від 30.09.2010 року, і, як наслідок, неправомірно виніс податкові повідомлення-рішення №/0 від 11.10.2010 року про визначення сум податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) в розмірі 86020,23 грн. та №/0 від 11.10.2010 року про визначення податкового зобов"язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) в розмірі 47736 грн. Зокрема, позивач вказує на те, що не врахувавши трудовий договір, існуючий між ОСОБА_1 та ТОВ "Гайсинський молокозавод" де договір про надання послуг, який фактично є довіреністю, перевіряючі в п.2.2.1 акту перевірки помилково прийшли до висновку, що валовий дохід за І-ІІ квартал 2010 року в результаті здійснення діяльності що не відповідає виду діяльності зазначеного в свідоцтві платника єдиного податку складає 764624.27грн.

На підставі викладеного, позивач вважає податкові повідомлення - рішення №/0 від 11.10.2010 року та №/0 від 11.10.2010 року прийнятими неправомірно, без врахування всіх обставин справи, а тому просить суд їх скасувати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав викладених в запереченні на позов ( а.с.59-64) та просили в позові відмовити, мотивуючи тим, що податкові повідомлення - рішення №/0 від 11.10.2010 року та №/0 від 11.10.2010 року прийняті правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до направлень від 25.08.2010 року № 4397 та від 29.09.2010 року № 5221 виданого Крижопільською МДПІ головним державним податковим ревізор-інспектором ОСОБА_4 та державним податковим інспектором Дейлик О.В. була проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності позивача, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 11.06.2009 року по 30.06.2010 року.

В ході перевірки встановлені наступні порушення:

- п.9.4 ст.9. п.п. 2.3.1. п.2.3 ст.2. п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст.7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР „Про податок на додану вартість" (зі змінами та доповненнями), а саме, позивачем занижено ПДВ за період з 20.04.2010 року по 30.06.2010 року на суму 39780 грн.. Відповідальність за вказане правопорушення передбачена п.п. 17.1.3. п.17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-111 від 21.12.2000 року (із змінами та доповненнями;

- ст. 1, ст. 2. ст. 4. ст. 5 Указу Президента України "Про внесення змін до Указу Президента України від 3 липня 1998р. №727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 746/99 від 28.06.1999р. (із змінами та доповненнями); ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 року за №13-92 (із змінами та доповненнями) в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на суму 86020, 23 грн.;

- ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 ВР від 26.12.1992р. та порядок ведення книги обліку доходів та витрат затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001 р. №1269.

На підставі акту перевірки № 11/1750/НОМЕР_1 від 30.09.2010 року, відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення №/0 від 11.10.2010 року про визначення сум податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) в розмірі 86020,23 грн. за порушення ст. ст. 1, 2, 4, 5 Указу Президента України "Про внесення змін до Указу Президента України від 3 липня 1998р. №727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" та ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" та №/0 від 11.10.2010 року про визначення податкового зобов"язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) в розмірі 47736 грн. за порушення п.9.4 ст.9. п.п. 2.3.1. п.2.3 ст.2. п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст.7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР „Про податок на додану вартість".

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію серії В02 № 821284 позивач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа - підприємець у Крижопільській РДА 11.06.2009 року. У період перевірки перебував на податковому обліку з 12.06.2009 року. Платником податку на додану вартість не реєструвався.

Відповідно п.п. 2.3.1. п.2.3 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість" особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник ПДВ у разі: коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

В акті перевірки зазначено, що відповідно листа №6025 від 23.09.2010р. отриманого з Гайсинської МДПІ, щодо отримання позивачем коштів та наданих для перевірки банківських документів документальною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 за перше півріччя 2010 року отримав виручку в загальній сумі 725646,34 грн., чим порушив ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування ". Відповідно ст. 5 вищевказаного Указу Президента в разі перевищення обсягу виручки від реалізації продукції підприємець - платник єдиного податку зобов'язаний перейти на загальну систему оподаткування, порядок якої регулюється IV розділом Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян".

В акті перевірки перевіряючими зроблено висновок, про те, що позивач в порушення п.п.2.3.1 п. 2.3 ст. 2 ЗУ "Про податок на додану вартість" за останні 12 календарних місяців отримав виручку від реалізації продукції, що сукупно перевищує 300000,00 грн., в результаті чого повинен був зареєструватись платником податку на додану вартість з І-ІІ квартали 2010 року.

Перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2010 року по 30.06.2010 року позивач платником ПДВ не реєструвався, декларацій по ПДВ не подавав, тому ним не задекларовано податковий кредит по податку на додану вартість .

Відповідно п.9.4 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість". Якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього закону не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, на думку перевіряючих, право на податковий кредит у СПД-фізичної особи ОСОБА_1 відсутнє.

Однак позивач вважає, що реєструватись платником податку на додану вартість у нього не було підстав, мотивуючи наступним.

Згідно наказу №46 від 10.11.2008 року позивач працює водієм-експедитором ТОВ "Гайсинський молокозавод".

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду копію договору від 01.01.2010 року ( а.с.31-32), довідку №226-01-01 від 14.10.2010 року ( а.с.33), копії авансових звітів та видаткових касових ордерів (а.с.34-49).

Досліджуючи надані докази судом встановлено, що 01.01.2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Гайсинський молокозавод" укладений договір про надання послуг. Відповідно до п.1.1. Договору Повірений (ОСОБА_1В.), від імені Довірителя (ТОВ "Гайсинський молокозавод"), за його дорученням та за його рахунок, надає послуги Довірителю по збору молока (ДСТУ 3662-97 молоко коров'яче незбиране, вимоги по закупівлі) від населення та доставку його на територію Довірителя, послуги з догляду за худобою, зі стимулювання її розведення та зростання продуктивності, перегону та випасу її; в разі потреби здійснює експедиційні послуги по доставці сировини та продуктів її переробки, що належать Довірителю. Пунктом 1.2. Договору встановлено, що зібране Повіреним молоко залишається власністю Довірителя (ТОВ "Гайсинський молокозавод").

Відповідно до п.1.3. "Даний Договір має силу Довіреності Повіреному". Тобто, з аналізу п.1.3. Договору вбачається, що позивач фактично працюючи по трудовому договору водієм-експедитором на заводі, за Довіреністю виконує від імені заводу та в інтересах заводу додаткові трудові обов'язки.

Відповідно до п.1.4. Договору, для його виконання Довіритель зобов'язаний забезпечити Повіреного необхідними для збору молока товарно-матеріальними цінностями.

Відповідно до довідки ТОВ "Гайсинський молокозавод" №226-01-01 від 14.10.2010 року кошти на закупівлю молока від населення на протязі 1-го півріччя 2010 року виплачувались ОСОБА_1 під звіт, в якості розрахунку із здавачами молока.

Відповідно до видаткових касових ордерів №№ 22 від 06.01.2010р., 148 від 26.01.2010р., 264 від 08.02.2010р., 352 від 22.02.2010р., 504 від 15.03.2010р., 636 від 31.03.2010р., 756 від 23.04.2010р., 793 від 29.04.2010р., 928 від 21.05.2010р., 1066 від 04.06.2010р., 1131 від 16.06.2010р., 1178 від 22.06.2010р. позивачем були отримані кошти в ТОВ "Гайсинський молокозавод" для розрахунку із населенням за молоко, поставлене на завод, в тому числі і на дотацію населенню за здане молоко. Всі ці кошти були кореспондовані заводом через рахунок №3723.

Використання вказаних коштів позивачем, як водієм заводу, підтверджується також звітами про використання коштів, наданих під звіт №№ 123 від 29.01.2010р., б.н. від 15.02.2010р., 227 від 26.02.2010р., 332 від 22.03.2010р., 401 від 06.04.2010р., 463 від 26.04.2010р., 498 від 30.04.2010р., 574 від 25.05.2010р., 567 від 10.06.2010р., 713 від 21.06.2010р., 742 від 25.06.2010р., які були отримані в ТОВ "Гайсинський молокозавод" для розрахунку від імені заводу із населенням за молоко, поставлене на завод.

Таким чином, з оглянутих видаткових касових ордерів, судом встановлено, що позивач не заготовляв молоко для реалізації його на завод, як це вказано в акті перевірки, а забирав молоко з молокоприймальних пунктів і поставляв його на завод за кошти заводу та за довіреністю заводу як водій-експедитор. Податковим органом не розмежовано кошти отримані ОСОБА_1, як працівником ТОВ "Гайсинський молокозавод" під звіт, в якості розрахунку із здавачами молока та його прибуток, отриманий при здійсненні підприємницької діяльностя як СПД.

Не врахувавши трудовий договір, існуючий між позивачем та ТОВ "Гайсинський молокозавод", де Договір про надання послуг, фактично є довіреністю, перевіряючі в п.2.2.1 акта перевірки вказали, що валовий дохід за І-ІІ кв. 2010 року, в результаті здійснення діяльності що не відповідає виду діяльності зазначеного в свідоцтві платника єдиного податку складає 764624,27грн.

З наданих позивачем доказів судом встановлено, що сума 764624,27 грн., яка на думку перевіряючих є виручкою позивача за І-ІІ півріччя 2010 року, є коштами, які були надані позивачу під звіт ТОВ "Гайсинський молокозавод" для розрахунку з населенням від імені заводу за придбане заводом молоко, яке, в свою чергу, позивачем було зібране від населення та доставлене на завод як водієм-експедитором та відповідно до умов договору про надання послуг.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що перевіряючі у акті перевірки, при визначенні валового доходу ( обсягу виручки), витрат пов"язаних з одержанням доходу позивачем, повинні були врахувати лише ті кошти, які отримані ним від здійснення підприємницької діяльності, як це передбачено ст. 13 розділу IV Декрету Кабміну № 13-92 від 26.12.1992 року "Про прибутковий податок з громадян". Позивачем доведено, та підтверджується матеріалами справи, що він, як суб'єкт підприємницької діяльності, який обрав спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, не одержував протягом звітного року доходи інші, ніж зазначено у свідоцтві про державну реєстрацію його як СПД, а тому у нього відсутні доходи, які протягом року підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах за правилами та у порядку, встановленими Законом України "Про податок на додану вартість".

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з норм ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказів правомірності своїх рішень відповідач суду не надав.

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача, що висновки викладені в акті перевірки №11/1750/НОМЕР_1 від 30.09.2010 року є помилковими та такими що суперечать чинному законодавству, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі і визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 11.10.2010 року та №/0 від 11.10.2010 року, прийнятих на підставі даного акту.

Згідно ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачене ним державне мито в розмірі 3 грн. 40 коп..

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 11.10.2010 року.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 11.10.2010 року.

3. Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 документально підтверджений розмір судових витрат, відповідно до задоволених позовних вимог в розмірі 3,40 грн..

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ч.1 ст. 254 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови оформлено: 19.11.10

Суддя Сторчак Володимир Юрійович

18.11.2010