Справа № 264/4592/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мирошниченко Ю.М.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року справа №264/4592/16-а

84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 23 серпня 2016 року у справі № 264/4592/16-а за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядового поліції Тимощука Сергія Миколайовича про скасування рішення суб'єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядового поліції Тимощука С.М. в якому просив визнати постанову інспектора серії ДР № 074098 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 31.07.2016 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за порушення ч.1 ст. 121 КУпАП незаконною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2016 року, суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні його позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій посилається на недоведеність обставин справи які суд першої інстанції вважав встановленими. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що наданий відповідачем до суду цифровий носій з відеозаписом боді-камери є недопустимим доказом так як не з'ясовано марку, модель, технічні характеристики, інвентарний номер зазначеної боді-камери, а також чи дозволено їх використання працівниками Національної поліції, ким саме з працівників поліції, коли та у який час здійснювався відеозапис, чи має ця особа дозвіл на використання та навики поводження із такою боді-камерою., На думку апелянта, якість наданого відповідачем відеозапису є вкрай низькою. Апелянт також зазначив, що на автомобілі DAEWOO FSO Lanos TF69Y немає передніх габаритних ліхтарів, проте маються блок-фари, які поєднують у собі двониткову лампу ближнього та дальнього світла, лампу габаритного світла і лампу повороту. Апелянт стверджує, що під час перегляду відеозапису, наданого відповідачем, видно, що на автомобілі горіли обидві передні фари, при цьому якість зображення, не дозволяє роздивитись нитка якої саме лампи горіла у той момент. Позивач посилається на невідповідність оскаржуваної постанови вимогам ст.283 КУпАП, а саме: адміністративна справа розглядалася до іншої особи - ОСОБА_2; у графі «місце скоєння адміністративного правопорушення» відповідачем вказано м.Маріуполь проспект Металургів, 182 (апелянт вказує що за зазначеною адресою розташований багатоповерховий житловий будинок, у приміщеннях якого неможливо здійснювати рух транспортним засобом); не міститься порядок сплати штрафу, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, у відривній квитанції не зазначено реквізитів та можливі способи оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. На підставі викладеного просив скасувати постанову Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2016 року та прийняти нове рішення яким задовольнити позов.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач просив розглянути апеляційну скаргу у його відсутність.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

31.07.2016 року рядовим поліції поліцейської роти № 2 батальйону УПП в м. Маріуполі Тимощуком С.М. винесено постанову, за якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач 31.07.2016 року о 20 год. 40 хв. у м. Маріуполь по проспекту Металургів, № 182 керував транспортним засобом у якого не працювала ліва передня фара в режимі ближнього світла на автомобілі НОМЕР_1, чим порушив п. 31.4.1в ПДР України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Колегія суддів зазначає, що приписи ст.71 КАС України чітко визначають обов'язок сторін щодо доказування, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу, а також містить імперативну норму для суб'єкта владних повноважень щодо надання до суду всіх наявних у нього доказів по справі.

Відповідно до ч.4 ст.71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Згідно зі ст. 80 КАС України речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Як вбачається зі ст.40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, відеозапис з боді-камери, є належним доказом по справі якій містить об'єктивні фактичні дані та долучений до матеріалів справи правомірно, і на законних підставах.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 31.4.3. «в» ПДР України заборонена експлуатація транспортних засобів за наявності таких технічних несправностей зовнішніх світлових приладів, зокрема, коли не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Колегія суддів звертає увагу, що з відеозапису з боді-камери, наданого відповідачем, вбачається, що позивач не заперечував факту керування автомобілем із несправною лівою фарою в режимі ближнього світла, а також, що при ввімкненні на прохання інспектора ближнього світла фар автомобіля НОМЕР_2 не горить лампа лівої фари, працює лише габаритний ліхтар.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що виходячи з аналізу норм ПДР України, в умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар, яке слід перемикати на ближнє не менш як за 250 м до зустрічного транспортного засобу, а також тоді, коли воно може засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку, що унеможливлює його постійне використання при керуванні транспортним засобом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Інспектором роти № 2 БУПП у м. Маріуполі Тимощуком С.М. при винесенні постанови відносно ОСОБА_2 було встановлено факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КУпАП, його вину, враховані всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та прийняте рішення про адміністративне стягнення у вигляді штрафу в передбаченому зазначеною нормою розмірі.

Стосовно доводів апелянта про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам ст. 283 КУпАП, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вони є необґрунтованими, надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують зроблених висновків тому підстави для скасування постанови - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 23 серпня 2016 року у справі № 264/4592/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядового поліції Тимощука Сергія Миколайовича про скасування рішення суб'єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова