Справа № 825/1043/16
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1043/16 Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук Л.О.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова», Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» (далі - позивач, СТОВ «Дружба-Нова») звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Чернігівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Варвинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № від 17.05.2016 року на суму 6 429 332 грн., з яких 2 934 611 грн. основного платежу та 3 494 721 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Чернігівський окружний адміністративний суд своєю постановою від 15 серпня 2016 року адміністративний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги. Позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року в частині відмови в позові та в цій частині постановити нову про задоволення адміністративного позову. В решті постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року просить залишити без змін. Відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року в частині задоволення позову, та в цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянтів, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга СТОВ «Дружба-Нова» - задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що СТОВ «Дружба-Нова» () зареєстроване в якості юридичної особи 07.02.2001 року, взято на податковий облік в органах державної податкової служби 08.02.2001 року за № 91, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 320947 та є платником податку на додану вартість.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 320947 основним видом діяльності СТОВ «Дружба-Нова» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Як убачається з матеріалів справи, працівниками ГУ ДФС у Чернігівській області та Варвинської ОДПІ була проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання СТОВ «Дружба-Нова» вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 30.09.2015 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатом планової виїзної документальної перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області складено акт № 29/2200/31333767 від 15.02.2016 року.

На підставі акту перевірки контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення № від 29.02.2016 року та № від 01.03.2016 року.

Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач подав до ДФС України відповідну скаргу, за результатом розгляду якої остання прийняла рішення № 9767/6/99-99-11-01-01-25 від 27.04.2016 року, яким скасувала податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області № від 29.02.2016 року в частині взаємовідносин з: ТОВ НВП «ПРОММАШ», ТОВ «Фідленс-Україна», ФОП ОСОБА_7., ДП «СГП «Березівське», ТОВ «Альянс Aгpo», ТОВ «Автоматик», ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ГРАНД ДИСТРИБ'ЮШН», ТОВ «Агропромстройгрупп», ПП «Техпродагро», «ТОВ «Компанія ВДК Агро», ТОВ «ТАВРІЯ АВТО» та у відповідній частині штрафні санкції. Також, скасувала податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області № від 01.03.2016 року в частині спростованих актом перевірки № 179/14/31333767 від 25.04.2016 порушень Податкового кодексу України та залишила без змін вказані повідомлення-рішення в іншій частині, а скаргу задовольнила частково.

Таким чином, у відповідності до рішення № 9767/6/99-99-11-01-01-25 від 27.04.2016 року та акту перевірки № 29/2200/31333767 від 15.02.2016 ГУ ДФС у Чернігівській області прийняла спірне податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2016 року, яким збільшила суму грошового зобов'язання за платежем ПДВ, що залишається у розпорядженні с/г підприємства на суму 6 429 332 грн., у т.ч. 2 934 611 грн. основного платежу та 3 494 721 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, оскаржив його до суду.

З приводу даних спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що основним видом економічної діяльності СТОВ «Дружба-Нова» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

При перевірці податкової правосуб'єктності учасників даної господарської операції судом встановлено, що між СТОВ «Дружба-Нова» (Покупець) та ТОВ «Українська нафто-газова компанія» (Постачальник) укладено договір № 11-12/169 від 22.06.2012 року щодо придбання природного газу. Зазначений договір з боку СТОВ «Дружба-Нова» був підписаний генеральним директором Гайдаєм С.А., а з боку ТОВ «Українська нафто-газова компанія» - заступником директора з комерційних питань Захаровим О.О.

На момент укладання договору позивач та його контрагент у відповідності до вимог чинного законодавства були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як платники ПДВ, установчі документи яких не були визнані в судовому порядку недійсними та був відсутній вирок суду щодо можливих зловживань з боку їх посадових осіб.

Судом встановлено, що між вищезазначеними контрагентами було укладено до договору № 11-12/169 від 22.06.2012 року додаткову угоду № 1 від 12.12.2012 року про поставку в 2013 році 4 860 тис. м. куб. природного газу, додаткову угоду № 3 від 29.01.2013 року про поставку в 2013 році 4 700 тис. м. куб. природного газу, додаткову угоду № 4 від 23.04.2013 року на 1 арк. про поставку в 2013 році 4 240 тис. м. куб. природного газу (а.с. 110 Т.1), додаткову угоду № 5 від 27.06.2013 про поставку в 2013 році 3 830 тис. м. куб. природного газу, додаткову угоду № 6 від 16.10.2013 року щодо повернення передоплати у сумі 252 529, 32 грн., додаткову угоду № 7 від 30.11.2013 року щодо повернення передоплати у сумі 187 974, 41 грн.

30.11.2013 року ТОВ «Українська нафто-газова компанія» укладено з ТОВ «Аріона-Торг» договір № 1281/47 про переведення боргу у сумі 187 974, 41 грн. та договір № 1281/51 про переведення боргу у сумі 252 529, 32 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 11-12/169 від 22.06.2012 року ТОВ «Українська нафто-газова компанія» на адресу позивача були виписані податкові накладні. (а.с. 175-216 Т.1).

Також, ТОВ «Українська нафто-газова компанія» були складені відповідні розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкових накладних № 367 від 31.07.2013 року; № 405 від 31.07.2013 року; № 44 від 31.10.2013 року; № 45 від 31.10.2013 року; № 69 від 30.11.2013 року; № 70 від 30.11.2013 року (а.с. 217-222 Т1).

На підтвердження факту отримання природного газу від ТОВ «Українська нафто-газова компанія» позивачем були надані акти передачі-приймання природного газу від 31.10.2012 року; від 30.11.2012 року; від 31.12.2012 року; від 31.01.2013 року; від 28.02.2013 року; від 31.03.2013 року; від 30.04.2013 року; від 31.05.2013 року; від 30.06.2013 року; від 31.07.2013 року; від 31.08.2013 року (а.с. 116-126 Т.1).

Суд першої інстанції звертав увагу на те, що на підтвердження факту сплати за придбаний природний газ СТОВ «Дружба-Нова» були надані акти звіряння за 3 квартал 2013 року; за період з 01.10.2012 року по 31.10.2012 року; за період з 01.01.2013 року по 31.01.2013 року; за період з 01.02.2013 року по 28.02.2013 року (а.с. 167-173 Т.1).

При цьому, суд зазначив, що доказів повернення позивачу від ТОВ «Аріона-Торг» отриманої ТОВ «Українська нафто-газова компанія» передоплати за природний газ у 60-ти денний строк з моменту укладення договорів про переведення боргу у сумах 187 974, 41 грн. та 252 529, 32 грн. на виконання умов договорів № 1281/47 та № 1281/51 від 30.11.2013 року, а також додаткових угод № 6 від 16.10.2013 року та № 7 від 30.11.2013 року до договору № 11-12/169 від 22.06.2012 року - не надано.

Крім того, суд зазначив, що позивачем не надано доказів проведення банківськими установами сплати за придбаний у ТОВ «Українська нафто-газова компанія» природний газ.

На підтвердження фізичних, технічних та технологічних можливостей контрагента позивача та самого СТОВ «Дружба-Нова» для вчинення спірної господарської операції позивачем було долучено до матеріалів справи перелік комерційних вузлів обліку та газоспоживаючого обладнання СТОВ «Дружба-Нова», а також пунктів призначення з переліком комерційних вузлів обліку природного газоспоживного обладнання (а.с. 226, 233 Т.1). СТОВ «Дружба-Нова» були надані Типові договори на розподіл природного газу (на транспортування природного газу газорозподільними мережами) від 21.12.2012 № Т-ПР-135-Ц (а.с. 223-225 Т.1) та від 20.12.2012 № Т-ПР-21.0204/2013 (а.с. 231-232 Т.1) з додатковими угодами до них про договірні обсяги транспортування природного газу ГРМ на 2012 та 2013 роки (а.с. 227-230, 235-236 Т.1), укладені між позивачем та ПАТ «Чернігівгаз», ПАТ «Сумигаз».

ПАТ «Чернігівгаз», ПАТ «Сумигаз» на виконання умов Типових договорів на розподіл природного газу (на транспортування природного газу газорозподільними мережами) були виписані на адресу СТОВ «Дружба-Нова» відповідні податкові накладні та розрахунки коригування (а.с. 127-166 Т.1).

Також, позивачем були приєднані до матеріалів справи акти надання послуг з транспортування газу та акти приймання-передачі протранспортованого природного газу, а також звіти про споживання газу СТОВ «Дружба-Нова» (а.с. 237-244 Т.1, а.с. 1-11 Т.2, а.с. 12-188 Т.2).

На підтвердження фізичних, технічних та технологічних можливостей ТОВ «Українська нафто-газова компанія» позивачем приєднано до матеріалів справи видану останньому Ліцензію від 23.09.2011 Серії АГ № 57498 на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом, дійсну з 08.09.2011 року по 07.09.2016 року (а.с. 273 Т.3).

Поряд з цим, суд першої інстанції встановив, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 22031341 від 17.06.2016 року (а.с. 163-165 Т.3) керівником та підписантом ТОВ «Українська нафто-газова компанія» є ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6.), а тому всі первинні документи, виписані ТОВ «Українська нафто-газова компанія», підписані ОСОБА_6

ГУ ДФС у Чернігівській області долучено до матеріалів справи протокол допиту свідка громадянки ОСОБА_6 (іпн НОМЕР_1) від 23.11.2015 року, складеного в рамках кримінального провадження № 0000352, згідно якого остання стверджує, що назву підприємства ТОВ «Українська нафто-газова компанія» (код 37764888) чує вперше, про дане підприємство їй нічого невідомо, відношення до діяльності зазначеної компанії вона не має і ніколи не мала. ОСОБА_6 не відомо хто є керівником, засновником вказаного підприємства, на посаді керівника вона ніколи не працювала і не працює, не мала жодних документів, не вела бухгалтерського обліку, ніколи не надавала і не підписувала податкової звітності, не відкривала банківських рахунків і нікому не надавала повноважень відкривати банківські рахунки. Не зверталася до державного реєстратора з питань реєстрації підприємства, не брала довідки платника ПДВ, не отримувала ліцензії, не отримувала печатки та штампу ТОВ «Українська нафто-газова компанія» і нікого не уповноважувала здійснювати зазначені дії. Ніколи не підписувала жодної документації підприємства: договорів, актів приймання-передачі ТМЦ, податкових накладних і нікого не уповноважувала здійснювати зазначені дії (а.с. 30-36 Т.4).

Також, суд першої інстанції звернув увагу на те, що за правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі № 21-421а11, від 22 березня 2016 року у справі № 810/6201/14 - підписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Верховний суд зазначив, що такі обставини, як наявність протоколу допиту свідка-керівника контрагента, який заперечує свою участь у діяльності підприємства, не можуть залишатися неврахованими судами, оскільки ознаки фіктивного підприємства несумісні з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Враховуючи викладене, за відсутності підтвердженого факту реальної зміни майнового стану СТОВ «Дружба-Нова», а саме доказів проведення банківськими установами сплати за придбаний у ТОВ «Українська нафто-газова компанія» природний газ, доказів повернення позивачу від ТОВ «Аріона-Торг» отриманої ТОВ «Українська нафто-газова компанія» передоплати за природний газ у сумах 187 974, 41 грн. та 252 529, 32 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не було дотримано вимоги щодо документального підтвердження спірних сум податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Українська нафто-газова компанія», а отже, і правомірності відображення їх у податковій звітності.

Дослідивши всі матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

На спростування вищезазначених доводів відповідача та висновків суду першої інстанції, позивач надав наступні документи.

Договір на постачання природного газу з ТОВ «Українська нафто-газова компанія» з додатковими угодами до нього; акти приймання-передачі природного газу між ТОВ «Українська нафто-газова компанія» та СТОВ «Дружба-Нова»; податкові накладні та розрахунки коригування; щомісячні акти звірок між СТОВ «Дружба-Нова» та ТОВ «Українська нафто-газова компанія»; Договори на транспортування природного газу, укладені СТОВ «Дружба-Нова» з ПАТ «Чернігівгаз»; договори на розподіл природного газу, укладені СТОВ «Дружба-Нова» із ПАТ «Сумигаз» та акти звірок по ним; розрахунки витрат природного газу в мережі, які підписувалися СTOB «Дружба-Нова» та газорозподільними підприємствами (ПАТ «Чернігівгаз» та ПАТ «Сумигаз»); акти приймання-передачі протранспортованого природного газу з ПАТ «Чернігівгаз» і ПАТ «Сумигаз», в яких зазначається, що транспортувальними підприємствами було протранспортовано газ саме від постачальника - ТОВ «Українська нафто-газова компанія»; договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ; звіти про добове споживання природного газу, які підписувалися СТОВ «Дружба-Нова» та представниками ПАТ «Чернігівгаз» і ПАТ «Сумигаз»; акти здачі-прийняття робіт та акти надання послуг з транспортування газу.

Таким чином, реальність господарської операції по поставці природного газу саме СTOB «Українська нафто-газова компанія» підтверджується не лише первинними та іншими документами, які складалися та підписувалися між СТОВ «Дружба-Нова» та TOB «Українська нафто-газова компанія», а також підтверджується і документами (в тому числі первинними) по транспортуванню придбаного у TOB «Українська нафто-газова компанія» природного газу сторонніми спеціалізованими газорозподільними підприємствами: ПАТ «Чернігівгаз» (код 03358104) на підставі Типового договору на розподіл природного газу (на транспортування природного газу газорозподільними мережами) № Т-ПР 135-Ц від 21.12.2012 року; Роменське УЕГГ ПАТ «Сумигаз» (код 21103974) на підставі Типового на розподіл природного газу № Т-ПР-21.0204/2013 від 20.12.2012 року.

Як було вказано вище, на підтвердження того, що ПАТ «Чернігівгаз» та ПАТ «Сумигаз» транспортувався газ, що був придбаний СТОВ «Дружба-Нова» саме у ТОВ «Українська нафто-газова компанія», позивачем були надані суду першої інстанції копії актів приймання-передачі протранспортованого природного газу за всі спірні періоди, де в графі «Постачальник» зазначено найменування постачальника газу - TOB «Українська нафто-газова компанія».

Крім того, на підтвердження власних потреб у природному газі СТОВ «Дружба-Нова» було надано суду першої інстанції перелік комерційних вузлів обліку та газоспоживаючого обладнання з визначенням об'єктів СТОВ «Дружба-Нова», які потребують забезпечення газом - приміщення сушарок для сушки власно вирощеного зерна, їдалень, котельні, гаражів, адмінприміщень, молочних ферм, хлібокомбінату та інше.

За судовою практикою Вищого адміністративного суду України реальність вчинюваної господарської операції - це встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності (Ухвала ВАСУ від 10.03.2015 року у справі № 2а-0370/1564/12).р

Вищий адміністративний суд України зауважив, що формальні недоліки в первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватися лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Таким чином, висновки відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що господарські операції СТОВ «Дружба-Нова» по взаємовідносинах із TOB «Українська нафто-газова компанія» носили реальний характер, мали на меті настання реальних правових наслідків, товар був фактично поставлений TOB «Українська нафто-газова компанія» через спеціалізовані газорозподільчі підприємства та використаний СTOB «Дружба-Нова» у власній господарській діяльності, а отже визначення відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні додаткових зобов'язань з ПДВ та нарахування штрафних санкцій є протиправним та необґрунтованим.

Щодо протоколу допиту громадянки ОСОБА_6, копія якого була надана відповідачем та яким суд першої інстанції також обґрунтовував своє рішення, слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції, з посиланням на практику Верховного Суду України, а саме на постанови Верховного Суду України від 05.03.2012 року у справі № 21-421a11 та від 22.03.2016 року у справі № 810/6201/14, в оскаржуваній постанові зазначив, що підписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності товариств, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що протягом 2016 року Вищий адміністративний суд України та Верховний Суд України приймали рішення, в яких звертали увагу судів на аналогічні заперечення керівників контрагентів, зокрема про такі обставини зазначено в рішеннях від 03.11.2015 року у справі № 826/3477/13-а, від 22.03.2016 року у справі № 810/6201/14, від 22.09.2015 року у справі № 21-887а15, від 26.01.2016 року у справі № 21 - 4781а15.

Проте, аналіз викладених у вищезгаданих та інших судових рішеннях висновків суду касаційної інстанції та Верховного Суду України свідчить про те, що кожен із них ґрунтується на конкретних фактичних обставинах справи, які залежно від їх повноти, характеру, об'єктивності, юридичного значення в одному випадку були визнані як такі, що підтверджують ненадання податковим органом належних доказів вчинення позивачем дій, спрямованих на необґрунтоване одержання податкової вигоди, а в інших - як такі, що доводять факт порушення податкового законодавства, безтоварність господарських операцій та безпідставність віднесення ПДВ до податкового кредиту чи інше.

Зокрема ВСУ у своєму рішенні від 05 липня 2016 року по справі № 826/14523/13-а вказав, що сам факт заперечення директором контрагента своєї участі у діяльності товариства та у підписанні товариством від його імені первинних облікових та бухгалтерських документів, за умови, що на час встановлення фактичних взаємовідносин сторін керівником цього товариства в Єдиному реєстрі підприємств і організацій України значився саме цей директор, не може бути, на думку суду, свідченням безтоварності спірних операцій, за умови скасування щодо нього постанови про порушення кримінальної справи (закриття провадження за КПК 2012) за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України («Фіктивне підприємництво»).

Отже, наведені рішення суду касаційної інстанції та Верховного Суду України ухвалені за вказаних фактичних обставин справ, установлених судами, в тому числі і з встановленням безтоварності, нереальності операцій, недійсності договорів, за наявності висновків почеркознавчих експертиз, тощо, а тому підстав для застосування ч. 2 ст. 161 КАС України щодо обов'язковості висновків Верховного суду України в даній конкретній справі немає.

Окремо, колегія суддів зазначає, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження «фіктивності» здійснених позивачем господарських операцій.

Також, не надано добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій.

Сам по собі протокол допиту свідка не є належним доказом вчинення будь - якою особою кримінально - караного діяння, а відтак, відсутність таких доказів вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Щодо доводів відповідача про непричетність директора TOB «Українська нафто-газова компанія» ОСОБА_6 до господарської діяльності зазначеного товариства, то суд зазначає, що дана обставина не може свідчити про факт вчинення податкового правопорушення позивачем.

Саме такої правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 02.03.2016 № К/800/11712/15, яка розглядалася за подібних обставин та в якій ВАСУ відійшов від правової позиції ВСУ, яка була ним висловлена в постанові від 05.03.2012 року у справі № 21-421а11.

У вказаній справі ВАСУ зазначив, дійсно, згідно з позицією Верховного Суду України, викладеної ним, зокрема, у постанові від 05 березня 2012 року у справі № 21-421а11, а також у постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 21-887а15, документи, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, що виключає можливість формування даних податкового обліку на підставі таких документів.

Втім, у таких справах органом ДФС не було доведено належним чином існування вказаних обставин, оскільки результатів почеркознавчої експертизи з категоричними висновками про неавтентичність проставлених підписів на поданих товариством первинних документах відповідачем не представлено, а особа, яка заперечує свою причетність до діяльності юридичної особи, може мати особисту зацікавленість у неподанні відомостей, необхідних для податкового контролю.

Окремо слід зауважити, що громадянку ОСОБА_6 було допитано ст. о/у ОДПІ з ОВП міста Запоріжжя в межах кримінального провадження № 0000200 відносно службових осіб ПАТ «Укрграфіт» за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, і, як убачається з протоколу допиту гр. ОСОБА_6, останній не містить фактів/обставин про взаємовідносини між СТОВ «Дружба-Нова» та ТОВ «Українська нафто-газова компанія».

Також, суд звертає увагу на те, що відповідачем не було спростовано того факту, що ОСОБА_6, згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, актуальними як на час виконання спірних операцій, так і на час розгляду справи судом, була засновником та директором TOB «Українська нафто- газова компанія».

Крім того, ТОВ «Українська нафто-газова компанія» перебувало на податковому обліку в Основ'янській МДПІ (ОДПІ) Харкова, мало свідоцтво платника ПДВ, мало ліцензію на постачання природного газу, мало право електронного цифрового підпису документів податкового обліку.

Процедури реєстрації в ЄДР, в органах податкової служби, та отримання дозвільних документів є складними та багаторівневими.

Для цього закон вимагає надання чітко визначеного пакету документів, особистої явки та ідентифікування осіб, що створюють, реєструють підприємство та підтверджують його статус, видача ліцензії на здійснення такого виду діяльності, як постачання природного газу, також потребує перевірки правовстановлюючих документів підприємства та виконання необхідних ліцензійних умов.

Отже, реєструючи ТОВ «Українська нафто-газова компанія», в тому числі і при прийнятті на облік в якості платника податків та надаючи йому статус платника ПДВ, видаючи ліцензію, різні державні органи, в тому числі і податкова служба (зокрема, Основ'янська МДПІ міста Харкова), перевіривши суб'єктність даного товариства та його директора - ОСОБА_6, можливість здійснення ним ліцензованої господарської діяльності як постачання природного газу, надала ТОВ «Українська нафто-газова компанія» необхідну правосуб'єктність та позбавила майбутніх контрагентів ТОВ «Українська нафто-газова компанія» сумнівів щодо його легальності.

Як зазначає позивач, під час укладення договору постачання природного газу з ТОВ «Українська нафто-газова компанія» СТОВ «Дружба-Нова» пересвідчилося про належну правосуб'єктність такого постачальника, отримавши від нього відповідні документи, копії яких знаходяться також і в матеріалах справи (витяг з ЄДР, свідоцтво платника ПДВ, довідка про взяття на облік платника податків, ліцензія тощо).

З викладеного убачається, що при укладенні договору поставки природного газу СTOB «Дружба-Нова» виявило належну обачність при виборі контрагента, перевіривши його суб'єктність, наявність дозвільних документів.

Європейський суд з прав людини також чітко констатує правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом - рішення у справах «Булвес проти Болгарії», «Інтерсплав проти України», «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії».

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що юридична відповідальність має індивідуальний характер в Україні та гарантована ч. 2 ст. 61 Конституції України, тобто є нормою найвищої юридичної сили та прямої дії.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги СТОВ «Дружба - Нова», а тому вона підлягає задоволенню.

Що стосується висновків суду першої інстанції про порушення СТОВ «Дружба-Нова» Порядку № 11 від 12.01.2011 та ст.ст. 30, 31, 33-36, 38, 203, 209 Податкового кодексу України, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

В оскаржуваній постанові суд першої інстанції встановив, що отримання СТОВ «Дружба-Нова» доходу у вигляді процентів, нарахованих на середньоденний залишок акумульованих сільськогосподарським підприємством сум податку на додану вартість по спецрахунку у розмірі 20 298, 58 грн., повністю суперечить сутності спеціального режиму оподаткування ПДВ. Спеціальний режим виключає можливість для сільськогосподарських підприємств отримання будь-яких доходів з акумульованих сум податку на додану вартість, а тому суд визнав безпідставними вимоги позивача в цій частині.

Крім того, суд зазначив про відсутність доказів використання позивачем нарахованих процентів.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно умов Договору з AT «Райффайзен Банк Аваль» № 03/50-10/20 від 04.02.2009 року відсотки за користування банком тимчасово вільними коштами на рахунках підприємства, які нараховуються банком автоматично в кінці кожного місяця, спрямовуються на поточний рахунок підприємства. Зарахування таких відсотків проводиться банком автоматично, відповідно до діючих тарифів банку. Кошти, перераховані банком на залишок коштів на спеціальних рахунках, автоматично в той же день спрямовуються на поточний рахунок підприємства та відносяться виключно до операцій банківської установи. Відсотки, отримані підприємством від банківської установи, відносяться до інших операційних доходів підприємства та не є об'єктом оподаткування ПДВ, відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 3 Постанови КМУ № 11 від 12.01.2011 року сільгосппідприємство повинно підтвердити факт зарахування коштів на спецрахунок, для чого надає податковому органу копії відповідних платіжних доручень. Так як дана банківська операція не пов'язана із акумулюванням сільськогосподарським підприємством коштів на спеціальних рахунках, відповідно до вимог ст. 209 ПКУ, підприємство не надавало відповідних платіжних доручень до податкових органів та не враховувало дані суми як зарахування суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації.

Таким чином, проведення банківською установою операцій по перерахуванню коштів зі спеціального рахунку на поточний рахунок не може кваліфікуватися як нецільове використання коштів підприємством, а отже висновки суду першої інстанції про допущене порушення СТОВ «Дружба-Нова» є неправомірними.

Щодо порушення СТОВ «Дружба-Нова» строку перерахування податкового зобов'язання по податку на додану вартість у деклараціях (скорочених) у розмірі 2 007 330, 35 грн., в тому числі по періодах: липень 2013 року в сумі: 11 716 грн., серпень 2013 року в сумі: 133 435 грн., грудні 2013 року в сумі: 1 521 082 грн., грудні 2014 року в сумі: 341 097, 35 грн. на спеціальні рахунки, які призначені для сплати задекларованої ним суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 для подання податкової декларації, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, суд першої інстанції дійшов такого висновку тому, що відповідно до п. 203.1 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно з п. 3 Порядку № 11 сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Судом встановлено, що податкові декларації за липень, серпень, грудень 2013 року, жовтень 2014 року, грудень 2014 року були подані позивачем своєчасно, а податкові зобов'язання визначені у зазначених деклараціях у сумі 16 807 052 грн., 8 099 624 грн., 2 884 271 грн., 752 895 грн. та 8 348 718 грн. були сплачені СТОВ «Дружба-Нова» протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України для подання податкової декларації.

Встановлене не ставиться під сумнів контролюючим органом та не заперечувалося відповідачем в ході судового розгляду справи.

СТОВ «Дружба-Нова» самостійно виявивши помилки в раніше поданих деклараціях за липень, серпень, грудень 2013 року та жовтень 2014 року, грудень 2014 року (а.с. 52-79, 111-114 Т.3) було подано до контролюючого органу уточнюючі розрахунки.

При цьому, СТОВ «Дружба-Нова» суму недоплати, яка відповідає розміру заниження податкових зобов'язань позивача, та штрафи у розмірі трьох відсотків від такої суми, сплатило у визначені ст. 50 Податкового кодексу України періоди, а саме до подання такого уточнюючого розрахунку, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 123-127 Т.3).

З таких підстав, СТОВ «Дружба-Нова» сплативши суму недоплати виявлену у поданих деклараціях за липень, серпень, грудень 2013 року та жовтень 2014 року, грудень 2014 року у розмірі 1 979 417 грн. та штрафу у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, строки встановлені п. 203.1 та п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України не порушила.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що постанова суду першої інстанції є такою, що не відповідає чинному законодавству України, а тому апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області колегія суддів залишає без задоволення, а апеляційну скаргу позивача задовольняє частково.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 106 083 грн., що підтверджується квитанцією № 37480 від 23 серпня 2016 року.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції позовні вимоги позивача задоволені, колегія суддів приходить до висновку про необхідність присудження позивачу здійснених ним судових витрат за подачу апеляційної скарги на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року у розмірі 106 083, 98 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року було відстрочено відповідачу сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом. Таким чином, відповідачу потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 106 083, 98 грн. (96 439, 98 х 110 %).

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» - задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № від 17.05.2016 року.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 11) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» (17600, Чернігівська область, смт. Варва, вул. Комарова, 59, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 106 083, 98 (сто шість тисяч вісімдесят три) грн. 98 (дев'яносто вісім) коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 11) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 1007, код класифікації 22030001) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги у розмірі 106 083, 98 (сто шість тисяч вісімдесят три) грн. 98 (дев'яносто вісім) коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 19.10.2016 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.