Справа № 686/9160/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/9160/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Логінова С. М.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

04 жовтня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника третьої особи: Титаренка М. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (далі-позивач) до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - відповідач), за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля-Агросервіс" (далі - третя особа) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у квітні 2016 року звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом в якому просив: визнати нечинною та скасувати постанову серії ПС2 №165475 по справі про адміністративне правопорушення від 18.04.2016 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу правопорушення.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.07.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник третьої особи в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника третьої особи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.04.2016 ОСОБА_3 здійснював рух вантажним автомобілем НОМЕР_1 автодорогою Стрий - Знамянка.

Вказаним автомобілем він перевозив вантаж (добрива аміачно-нітратні - аміачна селітра, упаковані в біг-беги по 1 000 кг кожен в загальній кількості 20 тон), який належить ТОВ "Поділля-Агросервіс", працівником якого він є.

Близько 16 години на 346 км вказаної автодороги позивач був зупинений інспектором ДПС роти ДПС ГУНП у Вінницькій області та за результатами перевірки документів відповідачем було винесено постанову серія ПС2 №165475 у справі про адміністративне правопорушення.

Вказаною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Підставою накладення такого стягнення в постанові зазначено те, що позивач перевозив небезпечний вантаж аміачно-нітратне добриво (ООН №2067) в мішках в кількості 20 т з порушенням спеціальних правил, а саме: відсутні інформаційні таблиці спереду та позаду транспортного засобу, товарно-транспортна накладна оформлена неналежним чином (відсутній номер ООН, номерний знак небезпеки ГП, транспортна назва вантажу), відсутнє свідоцтво ДОПНВ, транспортний засіб не допущений до перевезення даного вантажу, відсутні письмові інструкції. Такими чином позивач вчинив правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що інспектор роти ДПС ГУНП у Вінницькій області правомірно виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_3 за ст. 132-1 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580).

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону № 580 Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону № 580).

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в т. ч. про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту зокрема і передбачених статтею 132-1.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП вказано, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху вказано, що дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється за спеціальними правилами. Спеціальні Правила щодо дорожнього перевезення вантажів містяться в наказі Міністерства внутрішніх справ № 822 від 26.07.2004.

Відповідно до Переліку небезпечних вантажів, на перевезення яких необхідно отримувати погодження дорожнього перевезення небезпечних вантажів Державтоінспекції МВС України, аміачно-нітратне добриво віднесено до вказаного переліку та для його перевезення вимагається погодження Державтоінспекції МВС під час перевезення навалом/насипом у кількості понад 3000 кг.

Згідно п. 2.1 г Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу, що здійснює дорожнє перевезення небезпечних вантажів повинен мати при собі документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Відповідно до п. 1.4. Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів затверджених наказом МВС від 26.07.2004 № 822 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.08.2004 за № 1040/9639), небезпечні вантажі дозволено перевозити автомобільним транспортом тільки у випадках, якщо вони згідно з вимогами ДОПНВ і цих Правил допущені до перевезення та коли всі вимоги щодо перевезення таких вантажів виконані.

Вказаними Правилами зазначено, що водії під час перевезення небезпечних вантажів на транспортній одиниці зобов'язані мати при собі перевізні документи, які зазначені у п. 9 цих Правил, а саме: товаротранспортний документ на небезпечний вантаж, свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення небезпечних вантажів, свідоцтво ДОПНВ про підготовку водія, письмові інструкції та при перевезенні небезпечних вантажів, які є вантажами підвищеної небезпеки, - погодження дорожнього перевезення небезпечного вантажу, видане Державтоінспекцією.

Згідно п. 21.1. "Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС", затвердженої наказом МВС України від 27.03.2009 № 111, при контролі за перевезенням небезпечного вантажу працівник підрозділу ДПС повинен перевіряти у водія перераховані в Правилах дорожнього руху (1006-2001-п, 306а-2001-п) документи, а саме: узгодження маршруту дорожнього перевезення небезпечного вантажу, свідоцтво про допуск транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу, свідоцтво про допуск водія до перевезення небезпечного вантажу.

По діагоналі шляхового листа має бути нанесена червона смуга. Крім того, транспортний засіб повинен бути обладнаний відповідними інформаційними таблицями про небезпечний вантаж, які розміщуються на ньому спереду, позаду та на бокових поверхнях. Числові значення в таблиці мають відповідати перевізним документам на вантаж та ін.

Виходячи з аналізу наведених правових норм та встановлених обставин апеляційний суд вважає, що дії позивача правильно кваліфіковані як правопорушення передбачене ст. 132-1 КУпАП, а саме - порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, за вчинення якого передбачена відповідальність водіїв у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також посадовою особою відповідача, дотримано адміністративної процедури притягнення позивача до відповідальності.

Так, відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративного правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Пунктом 4. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зазначено, що зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2 частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1 частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до положень статей 222, 258 та 276 КУпАП посадовою особою відповідача правомірно прийнято рішення про розгляд вказаного адміністративного правопорушення на місці вчинення.

Посилання позивача на ратифіковану Верховною Радою України "Угоду про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)" апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказаний міжнародний договір не містить зазначених позивачем положень. Також є безпідставними посилання на Правила, додані до Європейської угоди про міжнародне перевезення вантажів внутрішніми водними шляхами (ВОПНВ), оскільки вони, не регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, під час перевірки документів відповідачем вірно встановлено, що водій перевозив небезпечний вантаж, аміачно-нітратне добриво в мішках у кількості 20 тон з порушенням спеціальних правил, а саме: відсутні інформаційні таблиці з переду та позаду транспортного засобу, товарно-транспортна накладна оформлена неналежним чином (відсутній номер ООН, номерний знак небезпеки ГП, транспортна назва вантажу), відсутнє свідоцтво ДОПНВ, транспортний засіб не допущений до перевезення даного вантажу, відсутні письмові інструкції. Та правомірно прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, доводи апеляційної скарги позивача викладених вище висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач діяв у межах повноважень, у спосіб та у порядку, що передбачені чинним законодавством України, а відтак - підстави для визнання його дій протиправними відсутні.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 11 жовтня 2016 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.