Справа № 2а-5189/11/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/59805/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Олендера І.Я., Юрченко В.П.,

за участю: секретаря Калініна О.С.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 у справі №2а-5189/11/2670 за позовом Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А :

Державна податкова інспекція у Святошинському районі міста Києва звернулася до суду з позовом про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 7256000,00грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013, у задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві 25.11.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 23.01.2014 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 та ухвалити нове рішенням, яким задовольнити позов повністю.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, статті 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», статті 55 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками Державної податкової адміністрації у Львівській області здійснено перевірку букмекерської контори, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якої складено акт від 23.11.2010.

Перевіркою зафіксовано порушення положень статті 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», що полягало у здійсненні організації та проведення азартних ігор з метою отримання прибутку.

Так, касиром ОСОБА_2 прийнято ставки на футбольний матч ліги чемпіонів Спартак Москва - Марсель (подія 53 о 16 год. 30 хв.) та на футбольний матч Партизан - Шахтар Дн. (подія 60 о 16 год. 30 хв.) з видачею картки учасника (гарантійний талон № 4794); касиром ОСОБА_2 виплачено виграш готівковими коштами в сумі 43 грн. за результатами внесеної ставки в сумі 30,00грн. на футбольний матч Чемпіонату Англії прем'єр-ліги Сандерленд - Евертон (подія 68 о 17 год. 45 хв.).

При цьому, висновки про належність букмекерської контори ОСОБА_1 податковим органом здійснені на підстави письмових пояснень касира ОСОБА_2 та копії наданого останньою свідоцтва від 08.10.2009 НОМЕР_1 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

На підставі викладено, податковий орган звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 7256000,00грн. відповідно до статті 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні».

Згідно з пунктами 1 та 2 статті 1 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» гральний бізнес - діяльність з організації та проведення азартних ігор у казино, на гральних автоматах, у букмекерських конторах та в електронному (віртуальному) казино, що здійснюють організатори азартних ігор з метою отримання прибутку; азартна гра - будь-яка гра, умовою участі в якій є внесення гравцем ставки, що дає змогу отримати виграш (приз), і результат якої повністю або частково залежить від випадковості. До азартних ігор не відносяться:

організація та проведення лотерей;

організація та проведення творчих конкурсів, спортивних змагань тощо, незважаючи на те передбачається чи не передбачається їх умовами грошовий або майновий виграш;

гра в більярд, гра в кеглі (боулінг) та інші ігри, які проводяться без одержання гравцем призу (виграшу);

гра на гральних автоматах типу «кран-машина» (двокоординатні автомати), де як виграш (приз) гравець отримує виключно матеріальні речі (іграшки, цукерки тощо);

розіграші на безоплатній основі з рекламуванням (популяризацією) окремого товару, послуги, торгової марки, знаків для товарів і послуг, найменування або напрямів діяльності суб'єктів господарювання, комерційної програми з видачею виграшів у грошовій або майновій формі;

розіграші у вигляді конкурсів (ігор, вікторин), умови яких передбачають безоплатне набуття особою статусу її учасника та отримання учасником, який виявив кращі особисті знання та вміння, виграшів у грошовій або майновій формі за особисту перемогу;

розіграші на безоплатній основі для розважальних, благодійних або пізнавальних цілей.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» до суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат з конфіскацією грального обладнання, а прибуток (дохід) від проведення такої азартної гри підлягає перерахуванню до Державного бюджету України.

Застосування фінансових санкцій, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється за рішенням суду, ухваленим за позовом органів державної податкової служби.

Таким чином, фінансові санкції у вигляді штрафу з конфіскацією грального обладнання та з перерахуванням прибутку (доходу) від проведення такої азартної гри до Державного бюджету України застосовуються до суб'єктів господарювання, які організовують і проводять на території України азартні ігри.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для застосування до відповідача фінансових санкцій, не з'ясували усі обставини справи, що є важливими для вирішення спору, та не надали їм належної правової оцінки.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проте, судами попередніх інстанцій не з'ясовано на підставі належних та допустимих доказів питання щодо належності чи неналежності букмекерської контори, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 та відповідно обставини щодо того чи проводилася відповідачем організація азартних ігор.

Так, суди попередніх інстанцій зробили висновки виключно на підставі дослідження обставин, викладених в акті перевірки, без вжиття заходів щодо витребування доказів, як то надсилання державному реєстратору запиту про надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо осіб, на які здійснено державну реєстрацію речових прав на приміщення, де розміщувалася букмекерська контора; допиту як свідка в судовому засіданні ОСОБА_2 щодо обставин організації роботи букмекерської контори; перевірки доводів відповідача щодо втрати ним документів, тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції із скасуванням ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій як таких, що не відповідають статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 у справі №2а 5189/11/2670 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ І.Я. Олендер

__________________ В.П. Юрченко