Справа № 818/3844/15
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 р. Справа № 818/3844/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання - Афанасьєва О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та прокуратури Сумської області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В с т а н о в и л а:

12.12.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням заяви від 04.05.2016 року про відмову від частки позовних вимог (т. 1, а.с. 108), просить стягнути з відповідача прокуратури Сумської області 60.385,41 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2014 року по 01.10.2015 року, посилаючись на невиконання відповідачем - прокуратурою Сумської області постанови Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2014 року по справі № 2а-1970/8103/12, що набрала законної сили 12.01.2015 року.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року стягнуто з прокуратури Сумської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2014 року по 01.10.2015 року в сумі 60.385,41 грн. Судовим рішенням відмовлено в задоволені усного клопотання ОСОБА_1 про звернення до негайного виконання судового рішення в частині стягнення всієї суми боргу.

Судове рішення вмотивовано посиланням на приписи ст. 236 КЗпП України та встановленням факту невиконання прокуратурою Сумської області рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на раніш займаній посаді до 01.10.2015 року.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року залишені без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з прокуратури Сумської області індексації заробітної плати в сумі 100.000 грн, стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку в сумі 75.948,66 грн, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з затримкою термінів її виплати та виплати компенсації за невикористану основну і додаткову відпустки, починаючи з 2012 року в сумі 100.000 грн, стягнення матеріальної шкоди в сумі 4.600 грн, стягнення моральної шкоди в сумі 75.948,66 грн (т. 1, а.с. 220, 225-226).

Зазначена ухвала в апеляційному порядку сторонами у справі не оскаржена.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року та прийняти нове судове рішення про задоволення його адміністративного позову, виходячи з реальної середньої заробітної плати за два останніх місяці роботи в 2012 році з допуском судового рішення до негайного виконання.

Скаржник зазначає, що судом не встановлений дійсний розмір його заробітку з урахуванням коефіцієнта інфляції, а саме не враховані премії, доплати і надбавки. Судом не перевірено правильність нарахування середньої заробітної плати (середньоденної) в сумі 207,51 грн. Скаржник вважає, що довідка, на підставі якої здійснено стягнення у попередній справі є фіктивною і не відповідає дійсності.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі прокуратура Сумської області, посилаючись на невідповідність окремих висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року в частині, якою судом задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та прийняти нове судове рішення про відмову в їх задоволенні.

Скаржник зазначає про відсутність підстав для визнання причин пропуску ОСОБА_1, встановлених ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), строків звернення до адміністративного суду з позовом. Вказує на те, що рішення суду про поновлення позивача на роботі виконано в повному обсязі шляхом видачі 24.02.2015 року відповідного наказу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційні скарги згідно положень ст. 201, п. 1 ч. 2 ст. 202 КАС України підлягають частковому задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом установлено, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2014 року по справі № 2а-1970/8103/12, окрім іншого, задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування наказу прокурора Сумської області від 27.08.2012 року № 1125к про звільнення з роботи, ОСОБА_1 поновлений на посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району. З прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 стягнуто 134.324,25 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2012 року по 18.08.2014 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2015 року постанова Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2014 року скасована в частині стягнення з прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 стягнуто 32.021,82 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2012 року по 18.08.2014 року та в задоволені цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Крім того рішення суду першої інстанції змінено шляхом доповнення про необхідність стягнення с прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідним відрахуванням обов'язкових податків і зборів.

Наказом прокурора Сумської області від 24.02.2015 року № 183к молодший радник юстиції ОСОБА_1 з 27.08.2012 року поновлений на посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району з 27.08.2012 року (т. 1, а.с. 199).

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (ст. 68 Конституції України, ст.ст. 11, 14 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Так, ч. 1 ст. 235 КЗпП України (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч. 5 ст. 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Установивши у справі той факт, що після ухвалення судом 18.08.2014 року рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі, відповідач видав наказ про його поновлення на роботі лише 24.02.2015 року, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні ст. 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Виконання вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного наказу органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 року по справі № 818/3584/15, що набрала законної сили 30.08.2016 року, відмовлено в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області про скасування наказу № 746в від 02.10.2015 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади та з органів прокуратури, про поновлення його на посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району та в органах прокуратури Сумської області та про стягнення з прокуратури Сумської області середнього заробітку за час вимушено прогулу за період з 24.02.2015 року по 02.10.2015 року.

Даним судовим рішенням, як юридичний факт, встановлено, що з 24.02.2015 року позивач ОСОБА_1 не приступив до роботи без поважних причин, тобто скоював прогули.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь в порядку, встановленому ст. 236 КЗпП України, середнього заробітку, як оплати вимушено прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника за період з 24.02.2015 року по 01.10.2015 року включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу Ш Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Сторонами у справі не спростовується та обставина, що з 27.08.2012 року позивач ОСОБА_1 заробітну плату не отримував.

Таким чином, ураховуючи, що звільнення позивача відбулось 27.08.2012 року середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за червень і липень 2012 року.

Як установлено в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2015 року по справі № 2а-1870/8103/12 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1, виходячи з положень Порядку складає 207,51 грн.

Відтак, виходячи з розрахунку норми тривалості робочого часу на 2014 рік та на 2015 рік (листи Міністерства соціальної політики України: від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13; від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума, що дорівнює 27.391,32 грн (207,51 грн х 132 робочих днів (2014 рік -8 р/днів серпня 2014 року, 22 - вересня, 23 - жовтня, 20 - листопада, 23 грудня (всього 96 р/днів); 2015 рік: 20 р/днів січня, 16 - лютого (всього 36 р/днів).

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідальність за своєчасне перерахування до відповідних органів утримань та нарахувань на заробітну плату несе роботодавець.

Отже з прокуратури Сумської області на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2014 по 23.02.2015 року включно у сумі 27.391,32 грн з вирахуванням обов'язкових податків, внесків та зборів.

З урахуванням наведеного колегія суддів не приймає до уваги довідку відповідача від 29.04.2016 року № 18-37вн-16 про розмір середньоденної заробітної плати позивача ОСОБА_1, що дорівнює 65,67 грн (т. 1, а.с. 201).

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Колегія суддів зазначає, що звернення позивача до положень п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України не може вважатися його позовною вимогою в силу імперативного характеру вказаної законодавчої норми.

Зазначені обставини справи залишені судом першої інстанції поза увагою (перше судове рішення у справі № 818/3584/15 постановлено Сумським окружним адміністративним судом 21.01.2016 року), що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь в порядку, встановленому ст. 236 КЗпП України, середнього заробітку, як оплати вимушено прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника, за період з 24.02.2015 року по 01.10.2015 року включно з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог та в частині, якою судом відмовлено в задоволені іншої частини позову.

Колегія суддів приймає рішення про те, що постанова суду щодо стягнення з відповідача середньої заробітної плати позивача ОСОБА_1 у межах стягнення суми за один місяць (207,51 грн х 20 робочих дні вересня 2014 року) - 4.150,20 грн з відрахуванням обов'язкових платежів, внесків, зборів підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427 (з наступними змінами та доповненнями) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для визначення розміру середнього заробітку позивача, як оплати вимушено прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника за період з 18.08.2014 року по 23.02.2015 року включно, з застосуванням Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2, ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 1 ст. 100 КАС передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як убачається з матеріалів справи із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 2а-1870/8103/12, виданого Сумським окружним адміністративним судом 22.08.2014 року, про поновлення його на посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району позивач ОСОБА_1 звернувся до органу державної виконавчої служби 29.08.2014 року (т. 1, а.с. 176). Постановою державного виконавця від 29.09.2014 року виконавче провадження № 4455488 по примусовому виконанню зазначеного виконавчого документа зупинено та поновлено лише 04.03.2016 року (т. 1, а.с. 183-185).

Постановою державного виконавця від 20.03.2015 року виконавче провадження № 4455488 закінчене (т. 1, а.с. 187). 30.03.2015 року ОСОБА_1 оскаржив цю постанову в судовому порядку (т. 1, а.с. 163-165). Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 року по справі № 818/1169/15, що набрала законної сили 10.06.2015 року, в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено (т. 1, а.с. 170-175).

30.04.2015 року позивач ОСОБА_1 звертався до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, яким просив суд скасувати наказ прокурора Сумської області № 183к від 24.02.2015 року та зобов'язати прокуратуру Сумської області видати наказ про його поновлення в органах прокуратури Сумської області на посаді, яка перебуває в штатному розписі та фактично допустити до виконання службових обов'язків (т. 1, а.с. 146-150). Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2015 року по справі № 818/1455/15, що набрала законної сили 11.11.2015 року, в задоволені адміністративному позову ОСОБА_1 відмовлено (т. 1, а.с. 154-157).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав визначитися про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом, свідченням чого є стабільні дії позивача, спрямовані на захист своїх порушених прав.

Окрім того колегія суддів зазначає, що обов'язок виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі законодавцем покладений на власника або уповноважений ним орган, тобто на працедавця. Судам першої на апеляційної інстанцій відповідачем не надано належних доказів, які б безспірно свідчили про те, що судове рішення про поновленні позивача ОСОБА_1 на роботі було виконано раніше 24.02.2015 року.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 41 ч. 1, 99, 100, 185, 196, 198 ч. 1 п. 3, ст. 201 ч. 1 п. 1, ст. 202 ч. 1 п. 1, 205, 207, 254, 256 ч. 1 п. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та прокуратури Сумської області задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року - змінити, доповнивши її наступним:

- Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду;

- Вважати, що сума середнього заробітку в розмірі 27.391 (двадцять сім тисяч триста дев'яносто одна) грн 32 коп, що стягнута з прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 як оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника за період з 19 серпня 2014 року до 23 лютого 2015 року включно постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року, підлягає виплаті ОСОБА_1 з відрахуванням обов'язкових податків, зборів, платежів.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з прокуратури Сумської області (40030, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, ідентифікаційний код 03527891) на користь ОСОБА_1 (40009, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за період з 24.02.2015 року по 01.10.2015 року включно в сумі 32.894 (тридцять дві тисячі вісімсот дев'яносто чотири) грн. 09 коп. з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені даних позовних вимог ОСОБА_1.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року скасувати в частині, якою судом в іншій частині позову відмовлено.

Допустити негайне виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року в частині стягнення з прокуратури Сумської області середньої заробітної плати позивача ОСОБА_1 у межах стягнення суми за один місяць - вересень 2014 року у розмірі 4.150 (чотири тисячі сто п'ятдесят) грн. 20 коп. з відрахуванням обов'язкових платежів, внесків, зборів.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова Л.В.
Судді(підпис) (підпис) Бартош Н.С. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 жовтня 2016 року.