Справа № 810/5628/15
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року 810/5628/15

приміщення суду за адресою:м. Київ, бул. ОСОБА_1, 26

час прийняття постанови : 16 год. 05 хв.

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Лиска І.Г.

при секретарі - Васковець М.С.,

за участю позивача, представника позивача, представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання незаконним та скасування наказу від 06.11.2015 №591 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ; поновлення на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до Головного управління МВС України в Київській області про визнання незаконним та скасування наказу №591 о/с від 06.11.2015 про її звільнення та поновлення на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Сквирського районного відділу ГУ МВС України в Київській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.11.2015 позивач в усному порядку дізналась про винесення наказу №591 о/с від 06.11.2015, яким її звільнено із займаної посади у звязку зі скороченням штатів. Вказує, що відповідач порушив вимоги положень пункту 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію. Також відповідачем порушені вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України, згідно яких, працівника необхідно попередити про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та запропонувати працівнику всі наявні вакансії, які підлягають зайняттю відповідно за кваліфікацією, чого не було зроблено по відношенню до позивача. Крім цього, позивач наголошує на те, що ознайомлена з копією наказу лише 18.11.2015, проте відповідно до положень статті 47 Кодексу законів про працю України, в день звільнення відбуваються всі розрахунки з працівником.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016, відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішення, позивачем оскаржено їх у касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 скасовано, справу направлено до суду першої інстанцій на новий розгляд.

Ухвалою від 23 червня 2016 року суддею Київського окружного адміністративного суду Лапієм С.М. було прийнято вказану справу до свого провадження.

У звязку з тимчасовим відстороненням судді Лапія С.М. від здійснення правосуддя, відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14.07.2016 було призначено та здійснено повторний автоматичний розподіл справи №810/5628/15 і 18.07.2016 року передано її для розгляду судді Лиска І.Г.

Ухвалою від 18 липня 2016 року справу прийнято до свого провадження суддею Лиска І.Г.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити із зазначених вище підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог вказавши на те, що звільнення позивача відбулось на підставі Закону України Про Національну поліцію. Зазначила , що положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону, передбачають, що з дня опублікування цього Закону працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, у звязку з чим, позивач був попереджений про можливе майбутнє звільнення. Положення пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону, працівники, які відмовилися або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження, звільняються через скорочення. Закон опубліковано 06.08.2015, а відтак тримісячний термін попередження про можливе звільнення сплив 06.11.2015. Зазначена норма кореспондується з п.64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Таким чином відповідачем правомірно винесено наказ від 06.11.2015 № 591 о/с про звільнення позивача на підставі п.64 г Положення. Щодо вимоги позивача про поновлення на роботі, представник відповідача зазначив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730, ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та Сквирський районний відділ ГУ МВС України в Київській області, а тому позивача неможливо буде поновити на попередній посаді.

У судовому засіданні 27.07.2016 року судом було оглянуто особову справу позивача ОСОБА_5 , оригінал рапорту позивача від 04.11.2015 року та копію заяви від 07.11.2015 р.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши сторони, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини та вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 16 березня 1993 року працювала в органах Міністерства внутрішніх справ України, остання займана посада - старший оперуповноважений сектора карного розшуку Сквирського районного відділу ГУ МВС України в Київській області.

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 06.11.2015 за № 591 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 Розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача було звільнено у запас Збройних Сил України за п. 64 "г" (через скорочення штатів), з посади старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх незаконними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваному наказу, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI Про Національну поліцію (далі Закон № 580-VIІI) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення про проходження служби).

При цьому, Верховний Суд України в своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В своїй постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а/15 Верховний Суд України зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Відповідно до статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ Про міліцію (далі - Закон № 565-ХІІ).

Статтею 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України (Далі - Положення №114).

Будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Відповідно до пп. г пункту 63 якого Положення №114 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Дана позиція викладена у правових висновках стосовно застосування норм трудового законодавства міститься в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №21-352а13) та 17 лютого 2015 року (справа №21-8а15).

Відповідно до статті 1 Закону України Про Національну поліцію, Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Враховуючи, що Закон України Про Національну поліцію опубліковано 06.08.2015 в газеті Голос України, відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06.11.2015.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Разом з тим, приписами пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону.

Згідно доданої позивачем копії листа Сквирського районного відділу ГУ МВС України в Київській області від 04 листопада 2015 року №12568, відповідно до якого на виконання службової телеграми від 04 листопада №3/6814 направлено на адресу ГУ МВС України в Київській області заяви на призначення працівників до Національної поліції Сквирського відділу ГУ Національної поліції в Київській області на наступних працівників, зокрема ОСОБА_2.

Судом встановлено, що 04.11.2015 року ОСОБА_2 було подано рапорт Начальникові Головного управління МВС України в Київській області полковнику міліції ОСОБА_6 , в якому зазначено, що вона просить звільнити її з органів внутрішніх справ у звязку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції України .

07.11.2015 року позивачем ОСОБА_2 було подано заяву на ім'я Начальника Головного управління Національної поліції у Київській області, з проханням прийняти її на службу до поліції та призначити на посаду старшого оперуповноваженого поліції Сквирського відділу Національної поліції в Київській області, в подальшому, позивач у вказану заяву уточнень не вносила та не відкликала її.

Як встановлено судом, заяв , датованих до 07.11.2015 року з проханням прийняти її на службу до поліції, позивач не писала та не подавала.

Наказом МВС від 06.11.2015 № 1388 Про організаційно-штатні питання визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в ГУ МВС України в Київській області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади.

Відповідно до зазначеного з 06.11.2015 всі працівники ГУ МВС України в Київській області вважаються звільненими.

Як зазначено вище, заява на ім'я Начальника Головного управління Національної поліції у Київській області, з проханням прийняти на службу до поліції ОСОБА_2 датована 07.11.2015 року , а не датою до 06.11.2015 року.

Згідно пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

У цьому контексті слід також зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 року. Вказані норми є імперативними, тобто, неприйняття працівника на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 64 г Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ГУМВС в Київській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУМВС України в Київській області від 06.11.2015 №591 о/с щодо звільнення ОСОБА_2 з посади старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку є необґрунтованими.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16.09.2015 р. № 730, ліквідовано як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ.

У зв'язку з цим, також є неможливим поновлення позивача на попередню посаду, у звязку з ліквідацією органу, в якому вона працювала.

Крім того, позивач не була позбавлений можливості вступити на службу до органів Національної поліції в порядку, визначеному Законом № 580, зокрема за результатами конкурсу.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність своїх рішень та дій.

За таких обставин, суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, відповідно, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання незаконним та скасування наказу від 06.11.2015 №591 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ; поновлення на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 10 жовтня 2016 р.