Справа № 822/1408/16
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1408/16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2016 року м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіМатущака В.В.
при секретаріБачок О.В.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати протиправними дії командування Військової частини НОМЕР_1 щодо надання кандидатури ОСОБА_1 для переміщення до іншої військової частини, оскільки здійсненні, незважаючи на наявність інформації про хворобу та її наслідки (обмежену придатність до військової служби);

- скасувати пункт наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 22.06.2016 №184РС, що стосується переміщення ОСОБА_1 до нового місця служби, як такий, виконання якого грубо порушить моє право на охорону здоров`я;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 4654 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 50000 грн.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення та встановити строк подання зазначеного звіту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 22.06.2016 №184РС його увільнено від займаної посади та призначено до військової частини в/ч пп НОМЕР_2 . На переконання позивача, вказаний наказ є протиправним, оскільки такий виданий без його згоди. Крім того, зазначає, що командування військової частини при виданні вказаного наказу не зважило на наявність інформації про хворобу та її наслідки (обмежену придатність до військової служби). З огляду на зазначене позивач вважає оскаржений наказ заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України в частині, що його стосується протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, внаслідок прийняття вищезгадного наказу, позивачу була нанесена моральна та матеріальна шкода, яку він просить відшкодувати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечували та просили суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що при виданні оскаржуваного наказу заступник начальника Генерального штабу Збройних Сил України діяв на законних підставах у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, передбачених п.86 згаданого Положення. Оскільки свідоцтвом про хворобу №254 від 21.04.2016, видане ВМКЦ Центрального регіону, встановлено ОСОБА_1 обмежено придатним до військової служби без будь-яких рекомендацій щодо його подальшого проходження військової служби у лавах ЗСУ в іншій місцевості, то зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовців, а тому немає підстав для задоволення адміністративного позову.

Суд заслухав пояснення учасників процесу, дослідив подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив наступне.

ОСОБА_1 з 01.04.2013 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

З 05.08.2015 по 26.12.2015 був відряджений у зону проведення антитерористичної операції, має статус учасника бойових дій.

Відповідно до клопотання командира в/ч НОМЕР_1 перед начальником Кадрового центру Збройних Сил України (далі - ЗСУ) про переміщення військовослужбовців військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 до інших частин ЗСУ, згідно з Наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №184-РС від 22.06.2016 солдата ОСОБА_1 , увільнити водія - номера обслуги зенітного артилерійського відділення **** взводу охорони в/ч НОМЕР_3 , призначити до в/ч пп В23731 водієм автомобільного взводу групи матеріального забезпечення, ВОС-837037А.

В подальшому відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по строковій службі) від 11.07.2016 №185 виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Позивач, не погодившись із вказаним наказом, звернувся оскаржив його в суді.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Порядок укладення контракту, проходження військової служби за контрактом, присвоєння військових звань військовослужбовцям визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232).

Статтею 1 Закону "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до положень статті 2 Закону "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч.13 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153.

Нормами пункту 82 Положення передбачено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється:1) на вищі посади - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби); для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; за сімейними обставинами - на особисте прохання; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестації, а в особливий період - на підставі висновку службової характеристики; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах; 3) на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестації, а в особливий період - на підставі висновку службової характеристики; за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;

5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;

6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад. У разі коли штатом (штатним розписом) передбачено два військові звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або більший посадовий оклад.

Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.

Відповідно до пунктом 83 Положення військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю та набутим досвідом служби. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка).

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування; між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України; між військовими частинами, які підпорядковані керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України, - наказом відповідного заступника Міністра оборони України.

Разом з тим, згідно з положеннями п.91 Положення - переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані придатними або обмежено придатними до військової служби, але при цьому вони самі чи члени їх сімей мають потребу за станом здоров`я у зміні місця служби (проживання), здійснюється на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Свідоцтва про хворобу №254 встановлено, що 21.04.2016 госпітальна ВЛК терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2016 №85, провела огляд ОСОБА_1 та зробила висновок про причинний зв`язок захворювання (поширений псоріаз верхніх та нижніх кінцівок, стаціонарна стадія, змішана форма) з проходженням служби та встановила придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю. Будь-які рекомендації щодо подальшого проходження військової служби у лавах ЗСУ в іншій місцевості - відсутні.

Згідно з п. 112 Положення, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Системний аналіз вказаних норм законодавства дає підстави стверджувати, що громадяни України які проходять військову службу мають визначені обмеження щодо вибору місця проходження військової служби. Судом встановлено, що ОСОБА_1 не входить до переліку військовослужбовців, яким надано право вибору місця служби.

Враховуючи те, що згідно Свідоцтва про хворобу №254 встановлено придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю, будь-які рекомендації щодо подальшого проходження військової служби у лавах ЗСУ в іншій місцевості - відсутні, суд дійшов висновку, що при увільненні ОСОБА_1 та призначенні його іншу посаду у порядку просування по службі відповідачами дотримано вимоги законодавства

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З матеріалів справи судом встановлено, що при прийнятті спірного наказу у частині, які стосується ОСОБА_1 відповідачами дотримано вимоги Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009.

Враховуючи викладене, оскаржений наказ відповідає зазначеним у статті 2 КАС України вимогам, а тому не підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що твердження позивача на той факт, що його не було належним чином повідомлено про його подальше переміщення до іншої військової частини спростовується наявними в матеріалах справи аркушами бесіди від 31.12.2015 та 06.06.2016, а також поясненнями по факту доведення до військовослужбовців наказу про переміщення військовослужбовців військової служби за контрактом: ОСОБА_2 від 18.08.2016, ОСОБА_3 від 22.08.2016, ОСОБА_4 від 22.08.2016, ОСОБА_5 від 26.08.2016, ОСОБА_6 від 15.08.2016, ОСОБА_7 від 15.08.2016.

Також суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи знаходиться Свідоцтво про хворобу №866, датоване 11.08.2016, згідно з яким госпітальна військово-лікарська комісія ВЧ НОМЕР_4 провела огляд ОСОБА_1 та встановила причинний зв`язок захворювання із захистом Батьківщини та встановила непридатність до військової служби в мирний час та обмежену придатність у воєнний час.

На підставі вказаного Свідоцтва про хворобу №866 та наказу командира в/ч НОМЕР_5 №198, ОСОБА_1 25.08.2016 звільнено в запас за станом здоров`я.

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати позовні вимоги не обґрунтованими, не доведеними матеріалами справи, та такими, у задоволенні яких належить відмовити.

Разом з тим суд зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 4654 грн. та завданої моральної шкоди в розмірі 50000 грн. задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 №5 зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд зважає, що позивачем до позовної заяви не подано жодних відомостей, які б свідчили про ступінь страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, достовірність відомостей, що саме дії відповідача щодо надання кандидатури ОСОБА_1 для переміщення до іншої військової частини, оскільки здійсненні, незважаючи на наявність інформації про хворобу та її наслідки (обмежену придатність до військової служби) погіршили стан його здоров`я або спричинили зміни у його життєвих і виробничих стосунках, ступіні зниження престижу, ділової репутації, тобто позивачем не надано жодних доказів, які б слугували підставою для відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим суд зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної та матеріальної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено протиправність дій відповідачів, позовна вимога про відшкодування моральних збитків задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення та встановити строк подання зазначеного звіту суд звертає увагу на те, що дане питання регулюється ст. 264 КАС України - судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах. Так ч.1 визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то підстави для встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 158-163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2016 року

Суддя/підпис/В.В. Матущак
"Згідно з оригіналом" Суддя В.В. Матущак