Справа № 2а-11381/11/2670
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05.10.2011 10:42 № 2а-11381/11/2670

За позовом Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва
до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості у розмірі 22 458,40 грн.

Суддя: Кротюк О.В.

Секретар судового засідання: Шевченко Я.В.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості у розмірі 22 458, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю податкового боргу у відповідача та його непогашення суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на те, що податкове зобов'язання є не узгодженим та не може бути стягнуто на підставі рішення суду.

Розглянувши подані представниками сторін документи і матеріали, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

Суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва було подано декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2010 року (далі -декларація), у якій вказано, що в наступному 2011 році він передбачав одержати оподатковуваний сукупний дохід у розмірі 300 000,00 гривень. Авансові платежі з податку на доходи на 2011 рік в декларації підприємець не розрахував та в декларації не відобразив.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що недоїмка виникла у зв'язку із нарахуванням податковим органом платежу, яке відбулося шляхом внесення в податкову електронну систему суми 300000, 00 та автоматичного її розрахунку програмою на квартали, а саме 11 250, 00 грн., граничним терміном сплати якого було 14.03.2011 р., та 11 250, 00 грн., граничним терміном сплати якого було 14.05.2011 р. Таким чином, відповідно до відомостей облікових карток, податковий борг відповідача перед бюджетом склав 22458, 40 (за рахунок переплати та пені у розмірі 28,40 грн.).

Аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України (далі -ПКУ) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 177.5 статті 177 ПКУ фізичні особи - підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Підпункт 177.5.1 пункту 177.5 ст. 177 ПКУ передбачає, що авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються підприємцем самостійно, але не менш як 100 відсотків річної суми податку з оподатковуваного доходу за минулий рік (у співставних умовах), та сплачуються до бюджету по 25 відсотків щокварталу (до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада).

Відповідачем у поданій декларації не були виконані вимоги підпункту 177.5.1 пункту 177.5 ст. 177 ПКУ, оскільки він визначив лише суму доходу, яку він передбачав отримати без зазначення самосійного розрахунку щоквартальних авансових платежів.

Разом з тим ПКУ передбачає право державної податкової служби проводити перевірки, зокрема відповідно до п. 75.1 ст. 75 органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 визначає, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Відповідно до п. 76.1 ст. 76 ПКУ камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Відповідно до п. 86.2 ст. 86 ПКУ за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПКУ Податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 ПКУ, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Пункт 58.1 статті 58 ПКУ визначає, що у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 ПКУ (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V ПКУ, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПКУ, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження (відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПКУ).

Суд враховуючи вищевикладене у сукупності, приходить до висновку, що податкове зобов'язання не набуло статусу угодженого, оскільки такий статус воно могло набути двома шляхами:

1) у випадку, якщо відповідач самостійно розрахував авансові платежі з податку на доходи та зазначив їх у податковій декларації;

2) у випадку, якщо за наслідками проведення податковим органом камеральної перевірки платнику було вручено податкове повідомлення-рішення.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд констатує, що оскільки сума податкового зобов'язання в декларації не була визначена самостійно платником податків, а податковим органом у зв'язку з цим не було вчинено дій для її визначення та узгодження в порядку, встановленому Податковим кодексом України, то підстав для стягнення такої неузгодженої суми податкового зобов'язання немає.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованим та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва до суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості у розмірі 22 458, 40 гривень відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги та набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Кротюк

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі -12.10.2011.