Справа № 336/4257/16-а
Суддя: Голубкова М. А.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 336/4257/16 ц
Пр. 2-а /336/ 203/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 р.

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Голубковій М.А., при секретарі Когут С.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ в Шевченківському району м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та забов»язання вчинити певні дії,суд-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому зазначає, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1., перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання, відповідно до довідки МСЕК АВ № 0287550 виданої Нейроофтальмологічною МСЕК № 28.07.2014 року. Їй з 2015 року призначена довічна пенсія по інвалідності 3 групи загального захворювання.

З 2008 року вона працювала в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя. З 01.09.2010 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу з призначення пенсії та перебувала на державній службі.

Таким чином, вона отримувала пенсію до 01 квітня 2015 року, проте з 01.04.2015 року їй була припинена виплата пенсії у звязку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ.

В п. 5 прикінцевих положень Закону зазначено, що в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Законів України, в тому числі «Про державну службу». До 01 червня 2015 року такого Закону прийнято не було, а тому з 01 червня 2015 року підстав для припинення виплати позивачці пенсії немає, оскільки посада, на якій вона працювала, не передбачає норму щодо призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законом України «Про державну службу».

З питання відновлення їй виплати пенсії з 01 квітня 2015 року, 10.06.2016 року вона звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя. Раніше звернутися до управління з питання відновлення виплати пенсії вона не мала можливості, оскільки хворіла, перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповідними медичними довідками та виписками з лікарні.

Листом № 126/С-1 від 10.06.2016 року відповідач відмовив їй у поновленні виплати пенсії з посиланням на Закон України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ та повідомив позивачу про відсутність права на отримання пенсії за вислугу років до кінця 2015 року, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі та виплати пенсії та порадив у разі незгоди звертатися до суду.

З таким рішенням відповідача позивачка не згодна, вважає, що воно не відповідає вимогам законодавства України та завдає шкоду її правам та законним інтересам.

На підставі викладеного просить суд поновити їй строк на оскарження бездіяльності відповідача стосовно не відновлення виплати її пенсії: зобовязати відповідача відновити та виплатити їй пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення», починаючи з 01.04.2015 року по 16.03.2016 року та стягнути з державного бюджету України (або відповідача на розсуд суду) судові витрати у розмірі на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що відсутні правові підстави для поновлення виплати пенсії позивачці з 01.04.2015 року, оскільки положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ набули чинності 01.04.2015 року і не визнані такими, що не відповідають Конституції України, то вважає, що відповідач дії відповідно до чинного законодавства. В задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позов частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя з 28 липня 2014 року та отримувала пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання.

Ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» передбачає умови призначення пенсій по інвалідності, зокрема пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоровя внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання, б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідністю з дитинства).

Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

В ст. 34 вказаного вище Закону зазначено, що пенсії призначаються на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи. Інвалідам чоловікам старше 60 років і жінкам старше 55 років пенсії по інвалідності призначаються довічно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» внесені зміни до ст. 54 Закону, яка має назву «виплата пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку)», а саме передбачено, що тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам яким пенсія призначена відповідно до цього закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або місячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не вплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування державного заробітку (прибутку).

У п. 2 прикінцевих положень наведеного закону зазначено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Протягом останніх років прийнято декілька законів, які спрямовані на економію бюджетних коштів та регламентують відносини у галузі пенсійного забезпечення (страхування). Це Закони: від 08.07.2011 року № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи…», від 28.12.2014 року № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» та деякі інші. Після набрання ними чинності застосовуються більш жорсткі, чим раніше, умови до пенсійного віку, розміри різних видів пенсії, право на дострокове призначення пенсії.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працювала позивачка, давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», але відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно о законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 новий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у звязку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працювала позивачка, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у звязку з чим передбачені ст. 54 Закону № 2262 підстави для невиплати позивачці пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і перешкоди для виплати вказаної пенсії відсутні.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Суд, вислухав сторони , вивчивши матеріали справи, приходить до висновку , що позов підлягає частковому задоволенню:

Як встановлено в судовому засіданні позивачка з 2008 р. працювала в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя , з 01.09.2010 р. працювала на посаді головного спеціаліста відділу з призначення пенсії та перебувала на державній службі.

З 28. 07.2014 р. позивачка отримувала пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання та перебувала на обліку у Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя.

Станом на 01 квітня 2015 р. вона продовжувала працювати в Управлінні Пенсійного фонду Шевченківського району м. Запоріжжя на посаді головного спеціаліста відділу з призначення пенсії, тобто на посаді державного службовця.

Відповідно до Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих законодавчих актів України щодо до пенсійного забезпечення « № 213 VIII від 02.03.2015 р. припинено виплату пенсії « Тимчасово, у період з квітня 2015 р. по 31 грудня 2015 р.особам, на яких поширюється дія цього Закону/ крім інвалідів 1 та 11 групи і, інвалідів 111 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст 60 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту/ у період роботи на посадах , які дають право призначення пенсії / щомісячного довічного грошевого утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом , Законами України « Про статус народного депутата України « « Про державну службу, « Про судоустрій і статус суддів « , пенсія не виплачується з 01 06.2015 р.

Відповідно до ст 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав , свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк , який , якщо не встановлено інше, обчислюється з дня , коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст 100 КАС України , адміністративний позов , поданий після закінчення строків , установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Позивачка звернулась до суду з заявою про поновлення строку на оскарження бездіяльності УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя стосовно відновлення виплати їй пенсії, вказав у позові , що хворіла, перебувала на стаціонарному лікуванні , але надала суду довідки про хворобу з 02.06.2015 р. по 15.06.2015 р. та 27.02.2016 р. по 10.02.2016 р. Інших доказів не надано.

Виходячи з того, що позивачка взнала про порушення її права на пенсію з 01.07.2015 р. та з 01.01 2016 р. вона звернулась до суду з позовом 20.07.2016 р. ,а з заявою до відповідача 10.07.2016 р., суд не вбачає можливості поновити їй пропущений строк для звернення з позовом про захист порушених прав. До 01.12.2016 , у позивачки знову виникає право на звернення за захистом свої прав.

Також, суд приймає до уваги, що з 01.01 2016 р. раніше вказані дії були продовжені, так як набрали чинності Закони України « Про державний бюджет України на 2016 р. від 25.12.2015 р. № 928 та « Про внесення змін до деяких 1законодавчих актів України « від 2412.2015 Р 3 911, якими врегульовано питання пенсійного забезпечення, а позивачка 16.03.2016 р. позивачка звільнилась з роботи і виплата пенсії їй було поновлено.

Таким чином, позивачка пропустила строк оскарження бездіяльності відповідача за 2015 р. частково , з 01.07.2015 р.по 01.12.2015 р, , з цього яччасу у неї виникло право на право отримання пенсії.

Керуючись ст 158-164 КАС України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

У поновленні строку на оскарження бездіяльності УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя стосовно не відновлення виплати пенсії позивачці відмовити частков.

Поновити ОСОБА_1 строк на відновлення виплати пенсії з 01.12.2015 р. по 31.12.2015 р.

Забов»язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя відновити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання , призначеної відповідно до Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне забезпечення , починаючи з 01.12.2015 р по 31.12.2015 р .

Апеляційна скарга на ршенння суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.А. Голубкова.