Справа № 813/1966/16
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2016 року справа № 813/1966/16

13 год. 18 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Гулика А.Г.,

судді Кедик М.В.,

судді Сакалоша В.М.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі ДФС України), Львівської митниці ДФС, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України №67-ДС від 10.05.2016 «Про звільнення працівників Львівської митниці ДФС» в частині звільнення начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС ОСОБА_1;

- визнати протиправним і скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 10.05.2016 №458-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України»;

- поновити позивача на роботі на посаді начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС;

- стягнути на користь позивача з Львівської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі безпідставно дійшли до висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення позивача з державної служби відповідно до ст.ст.65-66 Закону України «Про державну службу» (за порушення Присяги державного службовця). Позивач зазначає, що він не вчиняв жодних дій, які можуть кваліфікуватись як порушення Присяги. Він, як керівник митного поста, постійно проводив профілактичну роботу з особовим складом митного поста щодо недопущення в службовій діяльності вчинення злочинів, корупційних та, повязаних з корупцією порушень, також щодо недопустимості порушення службової дисципліни. А тому, висновки відповідачів про незабезпечення позивачем належного контролю за діяльністю підпорядкованого особового складу, незабезпечення позивачем контролю за виконання працівниками Конституції та Законів України та вжиття заходів щодо запобігання та протидії корупції є безпідставними. Позивач посилається також на те, що ні поданням Дисциплінарної комісії, ні наказом ДФС України не визначено, в чому саме полягає винна дія чи бездіяльність позивача, в чому полягає невиконання або неналежне виконання ним своїх посадових обовязків та інших вимог, встановлених Законами України. Також Дисциплінарною комісією не визначено ступеня тяжкості вчиненого позивачем проступку та його вини. Крім того, позивач вказує на те, що його протиправно звільнено в період відсутності на роботі, у звязку з тимчасовою непрацездатністю.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що оскаржені накази прийняті з порушенням норм чинного законодавства і є протиправними. Позивач зазначає, що він має право на оплату вимушеного прогулу, який виник, у звязку з протиправним звільненням його з посади начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС.

Відповідачі подали до суду заперечення на позовну заяву, в якому просять суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що позивача правомірно звільнено з посади начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС за порушення Присяги державного службовця, у звязку з несумлінним виконанням ним своїх посадових обовязків, які полягають в незабезпеченні позивачем належного контролю за діяльністю підпорядкованого особового складу, незабезпеченні позивачем контролю за виконання працівниками Конституції та Законів України та невжитті заходів щодо запобігання та протидії корупції. Несумлінне виконання позивачем своїх посадових обовязків призвело до незаконного звільнення від митного контролю товарів, що переміщувались 28.02.2016 ОСОБА_4, та отримання неправомірної вигоди головним державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 Наявність в діях позивача ознак порушення присяги державного службовця, на думку відповідачів, належним чином підтверджується матеріалами службового розслідування. Вважають, що позивача правомірно звільнено із займаної посади.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Просили суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з такого.

Позивач - ОСОБА_1 прийнятий на роботу в митні органи 04.11.2002. ОСОБА_6 державного службовця позивач прийняв 04.11.2002 (а.с. 189). Наказом ДФС України від 04.12.2015 №3851-о позивач призначений в порядку переведення на посаду начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС.

Наказом ДФС України від 10.05.2016 №67-ДС ОСОБА_1 начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС звільнено 10.05.2016 за порушення Присяги державного службовця відповідно до пункту 4 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». На виконання вказаного наказу Львівською митницею ДФС 10.05.2016 видано наказ №458-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України».

В преамбулі наказу ДФС України від 10.05.2016 №67-ДС зазначено, що підставою для винесення наказу послужило подання Дисциплінарної комісії Львівської митниці ДФС від 10.05.2016, в якому зазначено про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме: не забезпечення здійснення належного керівництва за діяльністю підпорядкованого особового складу, не забезпечення контролю виконання підпорядкованими працівниками Конституції України, законів України та вжиття у межах компетенції заходів щодо запобігання і протидії корупції, що призвело до незаконного звільнення від митного контролю товарів, що переміщувались 28.02.2016 громадянкою ОСОБА_4 та отримання неправомірної вигоди головним державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС ОСОБА_5

Зі змісту вказаного подання (а.с.42-46) вбачається, що 28.02.2016 в службових приміщеннях митного поста «Львів-аеропорт» співробітниками військової прокуратури Західного регіону України проведені обшуки з метою виявлення грошових коштів (неправомірної вигоди), інших предметів, речей та документів, які мають значення для кримінального провадження та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення. Обшуки проводились відповідно до ухвали Шевченківського районного суду міста Львова в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000129 від 09.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України. В ході проведення обшуків в службових приміщеннях митниці в залі «на Приліт» виявлено грошові кошти в гривнях України та доларах США. Окрім того, грошові кошти (гривні України та долари США) виявлено у головного державного інспектора ВМО№2 ОСОБА_5 та у жіночому туалеті в залі прильоту, причому долари США (загалом 300USD), знайдені в туалеті, помічені люмінесцентною фарбою.

Попередніми причинами та умовами, які сприяли вчиненню ОСОБА_5 корупційного злочину, є недотримання останньою заборон та обмежень, встановлених Законом, відсутність належного контролю керівництва митного поста та відділу, які, неналежно виконуючи свої функціональні обовязки, допустили створення умов для вимагання та отримання неправомірної вигоди підлеглими працівниками.

Відповідно до п.1.1 наказу ДФС України від 13.03.2015 №167 «Про персональну відповідальність керівників підрозділів органів ДФС» персональна відповідальність за організацію та стан роботи з питань запобігання корупції в органах ДФС України покладається на керівників підрозділів ДФС. Факти скоєння корупційних правопорушень працівниками розцінювати як неспроможність їх керівників виконувати функції, які здійснюють підрозділи органів ДФС України.

Наведені факти, на думку відповідачів, свідчать про порушення позивачем ОСОБА_6 державного службовця та є підставою для його звільнення з посади начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС.

Не погоджуючись з висновками відповідачів про наявність в його діях ознак порушення Присяги державного службовця, вважаючи протиправними накази ДФС України №67-ДС від 10.05.2016 та Львівської митниці ДФС від 10.05.2016 №458-о, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправними та скасування вказаних наказів, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.65 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ (надалі Закон України №889-VІІІ) підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обовязків та інших вимог, встановлених вказаним Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.65 Закону України №889-VІІІ дисциплінарними проступками є, зокрема, порушення Присяги державного службовця.

Частиною 1 ст.36 Закону України №889-VІІІ визначено, що особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обовязки".

Аналогічний текст Присяги державного службовця передбачався і ст.17 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, чинного станом на 28.02.2016.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.8 Закону України №889-VІІІ державний службовець зобовязаний сумлінно і професійно виконувати свої посадові обовязки.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.87 Закону України №889-VІІІ підставами для припинення державної служби за ініціативою субєкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Аналізуючи наведені норми можна дійти до висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з вказаним як порушення Присяги необхідно розуміти вчинення державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Згідно з положеннями ст.66 Закону України №889-VІІІ до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частина 5 вказаної статті передбачає, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 вказаного Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 вказаного Закону.

Дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої вказаної статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

Згідно з ст.74 вказаного Закону дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він вчинявся, обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, що передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстав припинення державної служби за порушення Присяги, мають бути встановлені внаслідок ретельного службового розслідування. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що державний службовець вчинив проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можливо кваліфікувати як порушення Присяги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України, зокрема, від 21.05.2013, від 04.06.2013, від 17.09.2013, від 03.12.2013, від 28.04.2015 у справах відповідно №21-403а12, №21-167а13, №21-231а13, №21-379а13, №21-163а15.

Суд при дослідженні питання про порушення позивачем ОСОБА_6 державного службовця встановив наступні обставини.

Права та обовязки позивача як керівника митного поста передбачені, зокрема, положенням про митний пост «Львів- аеропорт» Львівської митниці ДФС, затверджене наказом Львівської митниці ДФС від 29.07.2015 №428 (а.с. 20-41) (надалі Положення).

Згідно з п.2.2.1. Положення керівництво митним постом містить, зокрема, такі процедури: здійснення керівництва діяльністю та організація роботи митного поста відповідно до Регламенту Митниці та положення про митний пост (п. 2.2.1.1); організація, забезпечення контролю у межах компетенції виконання митним постом Конституції України та законодавства України, рішень Колегії ДФС, Митниці, протокольних доручень тощо (п.2.2.1.3); вжиття у межах компетенції заходів щодо запобігання та протидії корупції (п.2.2.1.33).

Відповідно до п.3.1. Положення митний пост очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади в порядку, визначеному законодавством України.

В розділі 4 Положення передбачені права начальника митного поста, зокрема, вжиття заходів у межах компетенції заходів щодо запобігання та протидії корупції. У разі виявлення чи одержання інформації про вчинення підлеглим корупційного правопорушення вживає у межах компетенції заходів щодо припинення такого правопорушення та негайне повідомлення про його вчинення спеціально уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції (п. 4.32).

Згідно з п.5.1 Положення начальник митного поста, зокрема, відповідає за організацію роботи щодо виконання покладених на митний пост завдань; організацію роботи щодо дотримання посадовими особами митного поста вимог законодавства України.

Як передбачено п.5.2. Положення начальник митного поста відповідно до покладених на нього обовязків, зокрема, контролює виконання посадовими особами митного поста службових обовязків; організовує та веде виховну та профілактичну роботу серед особового складу митного поста.

Суд здійснив перевірку обставин щодо виконання позивачем службових обовязків в межах спору і встановив наступне.

Позивач з 28.12.2015 по 28.02.2016 як керівник митного поста постійно проводив профілактичну роботу щодо недопущення в службовій діяльності вчинення злочинів, корупційних та повязаних з корупцією порушень, також щодо недопустимості порушення службової дисципліни - з особовим складом митного поста. В особових справах усіх працівників митного поста наявні письмові попередження з їх власними підписами щодо обмежень, повязаних з проходженням служби в митних органах (витяги із Законів України «Про державну службу», «Про запобігання корупції» тощо). За період роботи позивача на митному пості «Львів-аеропорт» з особовим складом митного поста проведено відповідні загально-профілактичні заходи, що підтверджується службовими записками (а.с.190-205, 221-223, 228-230), доповідною запискою (а.с. 216-218), протоколом №01 від 12.01.2016 (а.с.224-227). Крім цього, кожного робочого дня зранку під час розподілу особового складу по ділянках роботи позивачем наголошувалось на недопущенні будь-яких порушень антикорупційного законодавства та порушення службової дисципліни. Вказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що позивач, перебуваючи на посаді начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС, здійснював свої функціональні обовязки належним чином і у відповідності до вимог чинного законодавства, а також проводив активну профілактичну роботу щодо недопущення вчинення корупційних правопорушень серед підпорядкованого йому особового складу митного поста.

Відповідачами при прийнятті оскаржених наказів також не враховано, що позивач 28.02.2016 (день проведення обшуків в межах кримінального провадження) не працював, що підтверджується службовою запискою Львівської митниці ДФС від 29.09.2016 №763/13-70-67/40 (а.с. 215) та табелем обліку використання робочого часу за лютий місяць 2016 року (а.с. 232).

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо наказу ДФС України від 13.03.2015 №167 «Про персональну відповідальність керівників підрозділів органів ДФС», згідно з яким вчинення корупційних правопорушень працівниками, розцінюється як неспроможність їх керівників виконувати функції, які здійснюють підрозділи органів ДФС України, оскільки вина головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Львів- аеропорт» ОСОБА_5 у вчиненні корупційного правопорушення як на момент прийняття оскаржених наказів, так і на момент прийняття рішення у справі, не встановлена відповідним судовим рішенням.

Суд в цьому контексті також враховує конституційний принцип індивідуальності юридичної відповідальності, закріплений в ч.2 ст. 61 Конституції України.

При цьому, наявність діючого дисциплінарного стягнення, накладеного на позивача відповідно до наказу ДФС України від 30.07.2015 №557 «Про результати перевірки Львівської митниці ДФС» (а.с. 68), не впливає на обставини щодо звільнення позивача з посади.

Суд зазначає, що аналіз подання Дисциплінарної комісії Львівської митниці ДФС від 10.05.2016 (а.с.42-46) та оскаржений наказ ДФС України, дає підстави для висновків про те, що такі не містять обґрунтувань та вказівок на докази, що підтверджували б вчинення позивачем порушень, які б потягли за собою застосування до нього такої найсуворішої санкції відповідальності державного службовця, як звільнення за порушення Присяги.

Крім цього, в них не визначено, як того вимагає норма ст.65 Закону України №889-VІІІ, в чому саме полягає винна дія чи бездіяльність позивача, в чому полягає невиконання або неналежне виконання позивачем своїх посадових обовязків та інших вимог, встановлених Законами України. Крім того, дисциплінарною комісією не визначено ступеня тяжкості вчиненого позивачем проступку та його вини.

Суд також встановив, що оскаржені накази прийняті під час відсутності позивача на службі з 10.05.2016 по 03.06.2016 у звязку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується листком непрацездатності серії АГС №468250 (а.с.19) та табелем обліку використання робочого часу за травень та червень 2016 року (а.с. 231, 233).

Згідно з ч.4 ст. 74 Закону України №889-VІІІ дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.

Таким чином, відповідачами при прийнятті оскаржених наказів порушено пряму заборону, встановлену ч.4 ст. 74 Закону України №889-VІІІ, на звільнення державного службовця під час відсутності його на службі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Верховний Суд України в постанові від 01.10.2013 у справі № 21-259а13 вказав на те, що за змістом п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення. При цьому, Верховний Суд України акцентував увагу на неприпустимості звільнення особи з посади під час перебування її в стані тимчасової непрацездатності.

З огляду на наведене, суд вважає, що оскаржені наказ ДФС України №67-ДС від 10.05.2016 «Про звільнення працівників Львівської митниці ДФС» в частині звільнення начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС ОСОБА_1 та наказ Львівської митниці ДФС від 10.05.2016 №458-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України» в частині звільнення позивача прийняті відповідачами не на підставі та не у спосіб, визначені законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Тому, наказ ДФС України №67-ДС від 10.05.2016 «Про звільнення працівників Львівської митниці ДФС є протиправним та підлягає скасуванню» в частині звільнення начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС ОСОБА_1.

Щодо наказу Львівської митниці ДФС від 10.05.2016 №458-о «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України», то він стосується, крім позивача, також іншої особи. Проте, позивач в позовній заяві просить суд визнати протиправним і скасувати його в цілому. У звязку з цим, позовну вимогу необхідно задовольнити частково і визнати протиправним та скасувати такий наказ лише в частині оголошення наказу Державної фіскальної служби України №67-ДС від 10.05.2016 «Про звільнення працівників Львівської митниці ДФС» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС.

Відповідно до положень ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України (надалі КзпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позивача необхідно поновити на посаді начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС. При цьому, ОСОБА_1 необхідно поновити з 11.05.2016, так як день звільнення - 10.05.2016 вважається останнім робочим днем.

Щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який необхідно виплатити позивачу, суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Вказаною постановою визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з ч. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Суд вже зазначав, що день звільнення позивача 10.05.2016 є останнім робочим днем. Тому, тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок винесення протиправних наказів відповідачів, необхідно обраховувати з 11.05.2016 по 07.10.2016, що становить 105 робочих днів (травень 15, червень 19, липень 22, серпень 22, вересень 22, жовтень -5).

Згідно з довідкою Львівської митниці ДФС від 07.07.2016 №13-70-05/40-199 (а.с. 136) середньоденна заробітна плата позивача становила 371 грн. 89 коп. з врахуванням обовязкових платежів та зборів.

Таким чином, із Львівської митниці ДФС на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.05.2016 по 07.10.2016 в розмірі 39048грн. 45коп. (371 грн. 89 коп. * 105 робочих днів) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України рішення в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягає негайному виконання.

З цих підстав, постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС з 11 травня 2016 року, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5687 грн. 99 коп. з проведенням відрахувань відповідно до чинного законодавства, необхідно допустити до негайного виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України №67-ДС від 10.05.2016 «Про звільнення працівників Львівської митниці ДФС» в частині звільнення начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС ОСОБА_1.

Визнати протиправним і скасувати наказ Львівської митниці ДФС №458-о від 10.05.2016 «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України» в частині оголошення наказу Державної фіскальної служби України №67-ДС від 10.05.2016 «Про звільнення працівників Львівської митниці ДФС» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС з 11 травня 2016 року. Постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 допустити до негайного виконання.

Стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 11.05.2016 по 07.10.2016 в розмірі 39048 (тридцять девять тисяч сорок вісім) грн. 45 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Постанову суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 5687 (пять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 99 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Г. Гулик

Суддя М.В. Кедик

Суддя В.М. Сакалош