Справа № 2-а-4343/10/0270
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2011-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2011 р. Справа № 2-а-4343/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Альчука Максима Петровича,

Суддів: Іващук Олени Іванівни

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Колодійчук Олександр Вікторович

за участю представників сторін:

прокурора : Каменяр С.В.

позивача : ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представник за довіреністю

відповідача : ОСОБА_4 - представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський райкомунсервіс"

до: державної екологічної інспекції у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування акту перевірки та припису

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Жмеринський райкомунсервіс" з позовом до державної екологічної інспекції у Вінницькій області про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки та складання акту перевірки та його скасування.

Позов мотивовано тим, що 13.08.2010 року державною екологічною інспекцію у Вінницькій області проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ТОВ "Жмеринський райкомунсервіс", за результатами якої складено акт перевірки про порушення позивачем вимог ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України.

Посилаючись на те, що перевірку було проведено з порушенням вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", "Порядку організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства", затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 464 від 10.09.2008 року (далі - Порядок № 464), а також те, що під час перевірки зясовано не всі обставини, що мають значення для справи, позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки, а також визнати протиправним та скасувати акт перевірки від 13.08.2010 року № 9/112.

Заявою від 24.11.2010 року, позивач збільшив позовні вимоги і окрім іншого просив суд скасувати Припис Державної екологічної інспекції у Вінницькій області № 987 від 13.08.2010 року та скасувати Наказ про проведення позапланової перевірки № 171-П від 12.08.2010 року.

Відповідно до ст. 51 КАС України, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Враховуючи наведені положення статті, суд приймає заяву позивача про зміну позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримала збільшені позовні вимоги та посилаючись на доводи викладені в позові, просила їх задовольнити.

Прокурор та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на письмові заперечення від 11.11.2010 року (а.с. 26-28), та просили відмовити в задоволенні позову, аргументуючи це тим, що перевірку позивача було здійснено в спосіб та в межах наданих Законом повноважень, у відповідності до вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Порядку № 464, а складений за результатами цієї перевірки Акт від 13.08.2010 року № 9/112 відображає відповідні порушення позивачем вимог законодавства в частині охорони навколишнього природного середовища.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представників сторін, оцінивши докази в підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.08.2010 року державною екологічною інспекцією у Вінницькій області видано направлення № 926 на проведення позапланової перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства України товариством з обмеженою відповідальність "Жмеринський райкомунсервіс" (а.с. 32).

13.08.2010 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області за участю співробітника СДСБЕЗ Вінницького РВ ГУМВС України у Вінницькій області в присутності директора ТОВ "Жмеринський райкомунсервіс", на виконання листа Вінницького РВ ГУМВС України у Вінницькій області від 12.08.2010 року № 9327, проведено позапланову перевірку дотримання природоохоронного законодавства ТОВ "Жмеринський райкомунсервіс".

За результатами перевірки відповідачем складено акт позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони та раціонального використання водних ресурсів ТОВ "Жмеринський райкомунсервіс" від 13.08.2010 року (а.с.8), відповідно до якого встановлено, порушення ТОВ "Жмеринський райкомунсервіс" ст.ст. 19, 21 Закону України "Про надра" та ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України, а саме позивачем здійснювався забір води з артезіанської свердловини без дозволу на спеціальне водокористування

Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області 13.08.2010 року видано припис № 9/87 в якому зазначені порушення, виявлені під час перевірки, та зазначено терміни їх усунення (а.с. 7).

Також судом зясовано, що одночасно відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення за № 010596 від 13.08.2010 року (а.с. 36) про порушення позивачем екологічного законодавства та 18.08.2010 року винесено постанову № 9-05-1/115 про накладення на директора ТОВ "Жмеринський райкомунсервіс" адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136 грн. (а.с. 37).

Крім того, 20.08.2010 року державною екологічною інспекцією у Вінницькій області зроблено розрахунок збитків, які були завдані державі внаслідок самовільного використання води ТОВ "Жмеринський райкомунсервіс" (а.с. 40).

Згідно даного розрахунку загальна величина розмірів збитків, заподіяних внаслідок самовільного користування підземними водами ТОВ "Жмеринський райкомунсервіс", за період з 01.06.2009 по 21.08.2010 року, становить 48504,61 гривень.

Таким чином визначаючись щодо правомірності заявлених позивачем вимог, суд виходив з наступного.

Згідно ст. 66 Конституції України передбачено, що кожен зобовязаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Законом, що визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в Україні, є Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 20 цього Закону, до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях належать здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони республіки, дотриманням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних обєктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі, а також за додержанням норм екологічної безпеки.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 19.12.2006 № 548, затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію в областях, містах Києві та Севастополі, відповідно до якого, Інспекція в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), екологічної та в межах своєї компетенції радіаційної безпеки на відповідній території.

Серед повноважень наданих Інспекції вказаним Положенням, Інспекція має право обстежувати в установленому порядку підприємства, установи і організації, військові та оборонні обєкти, обєкти органів внутрішніх справ, Державного департаменту з питань виконання покарань, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби у місцях їх постійної дислокації, проведення військових навчань, маневрів, а також під час передислокації військ і військової техніки з використанням автомобільних, повітряних, залізничних та плавучих транспортних засобів з метою перевірки додержання ними вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, раціональне використання, відтворення та охорону природних ресурсів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатами; перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (ліцензії, дозволи); складати акти перевірок і протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати справи про адміністративні правопорушення у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до "Порядку організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства", за результатами проведеної перевірки, в тому числі спільної з іншими органами державного нагляду (контролю), державним інспектором складається акт перевірки вимог природоохоронного законодавства за формою, встановленою додатком 3.

Пунктом 4.15 Порядку визначено, що в акті перевірки зазначаються: дата та місце складання акта перевірки; тип перевірки; предмет державного нагляду (контролю); номер та дата видачі наказу, на підставі якого проводилася перевірка; прізвище, ініціали, посада державних інспекторів, які проводили перевірку; посади, прізвища та ініціали осіб, які були залучені до перевірки (за наявності); посада, прізвище та ініціали керівника або уповноваженої ним особи субєкта господарювання або прізвище фізичної особи - підприємця, що були присутні при перевірці; повне найменування субєкта господарювання (обєкта перевірки) та його місцезнаходження; у разі, якщо ініціатором перевірки є інший орган влади, - номер, дата звернення і найменування відповідного органу; дата початку й закінчення перевірки; інформація про здійснення попередньої перевірки (за наявності); виявлені порушення й недоліки; конкретні природоохоронні заходи, які здійснюються на виконання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів; стан виконання виданих раніше приписів щодо усунення виявлених порушень (за наявності); обставини та суть порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища (за наявності) з посиланням на нормативно-правові акти, вимоги яких порушені.

Суд зазначає, що спірний акт за формою та змістом відповідає зазначеним вище вимогам Порядку.

Вирішуючи позовні вимоги у частині визнання дій відповідача щодо складання акту перевірки, суд керувався наступним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд звертає увагу позивача на те, що акт перевірки - документ який тільки фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок субєктів господарювання та є носієм доказової інформації про виявленні порушення вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища. Акт перевірки не є рішенням субєкта владних повноважень, в даному випадку державної екологічної інспекції у Вінницькій області, оскільки не спричиняє виникнення будь-яких прав і обовязків осіб, а відтак, взагалі не підлягає оскарженю.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що відповідач, склавши акт перевірки, яким зафіксував порушення позивачем вимог природоохоронного законодавства, діяв правомірно, у спосіб та відповідно до наданих Законом повноважень.

Відповідно до вищевказаного Порядку передбачено, що у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства, на підставі складеного акта перевірки, протягом пяти днів складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно п. 8 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", припис - обовязкова для виконання у визначенні строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) субєкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.

Так, у відповідності до вимог вищезазначеного Закону, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища 13.08.2010 року складено припис № 9/87, який був прийнятий позивачем до виконання.

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо неправомірних дій посадових осіб відповідача по проведенню перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони та раціонального використання водних ресурсів ТОВ "Жмеринський райкомунсервіс" від 13.08.2010 року.

Так під час судового розгляду, судом зясовано, що оскаржувана перевірка позивача була проведена в межах перевірки, яка проводилась підрозділом міліції щодо контролю за господарською діяльністю товариства на предмет дотримання ним вимог природоохоронного законодавства.

Виходячи з наведеного, підставою для проведення перевірки став Закон України "Про оперативно-розшукову діяльність", відповідно до ст. 8 якого, органи міліції мають право порушувати в установленому законом порядку питання про проведення перевірок фінансово-господарської діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та осіб, які займаються підприємницькою діяльністю або іншими видами господарської діяльності індивідуально та брати участь в їх проведенні.

Право (межі повноважень) здійснювати контроль за дотриманням природоохоронного законодавства Інспекції, як підрозділу Мінприроди України (спеціально уповноваженого органу управління в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів) надано відповідними положеннями чинного законодавства.

Зокрема, згідно із положеннями ст. 15 Водного кодексу, до відання спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів в галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить здійснення державного контролю за використанням і охороною вод та відтворення водних ресурсів.

Як вбачається з матеріалів справи, державною екологічною інспекцію у Вінницькій області було виділено спеціаліста для залучення перевірки, яка проводилась підрозділом міліції на підставі вимоги в.о. начальника Вінницького РВ ГУМВС України у Вінницькій області від 12.08.2010 року № 9327 (а.с. 29). Вказане підтверджується також наказом Державної екологічної інспекції у Вінницькій області №171-П та направленням № 926 від 12.08.2010 року, що також містяться в матеріалах справи (а.с. 31-32).

Таким чином, оскаржувана перевірка поведена відповідачем з дотриманням правових підстав визначених чинним законодавством України.

Що стосується тверджень позивача щодо визнання протиправним нарахування відповідачем збитків, заподіяних державі порушенням водного законодавства у результаті незаконного (самовільного) видобутку води з артезіанської свердловини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 48 Водного Кодексу України, Спеціальне водокористування - це забір води з водних обєктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні обєкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Статтею 49 Водного Кодексу України визначено, що спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається: державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних обєктів загальнодержавного значення; Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних обєктів місцевого значення. Видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється за клопотанням водокористувача з обґрунтуванням потреби у воді, погодженим з державними органами водного господарства, - в разі використання поверхневих вод, державними органами геології - в разі використання підземних вод та державними органами охорони здоровя - в разі використання водних обєктів, віднесених до категорії лікувальних

Згідно ст. 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобовязані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Відшкодування збитків, завданих внаслідок порушень водного законодавства, не звільняє винних від збору за спеціальне водокористування, а також від необхідності здійснення заходів щодо ліквідації шкідливих наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір шкоди був розрахований відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів від 20.07.2009 № 389 (далі - Методика).

Пункт 1.4. Методики передбачає, що ця Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій (далі - державні інспектори) при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог суб'єктами господарювання природоохоронного законодавства. Державні інспектори з дати встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів проводять збір і аналіз необхідних матеріалів і на підставі цієї Методики розраховують розмір відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, законодавство передбачає право державного інспектора складати розрахунок розмірів збитків, які були завдані державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів, а, оскільки позивач оскаржує саме дії відповідача щодо складання зазначеного вище розрахунку, то суд вважає, що вимоги позивача необґрунтованими.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, в судовому засіданні відповідачем було доведено правомірність своїх дій щодо проведення перевірки відповідача та складання акта за його наслідками, а відтак, суд повністю відмовляє в задоволенні позовних вимог ТОВ "Жмеринський райкомунсервіс".

За правилами ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Враховуючи відсутність вище зазначених витрат, вони не підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 10.01.11

Головуючий суддя Альчук Максим Петрович

Судді Іващук Олена Іванівна

ОСОБА_1