Справа № 2-а-4378/10/0270
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2011 р. Справа № 2-а-4378/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича,

при секретарі судового засідання: Олійник Вікторії Валентинівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 - представник за довіреністю;

відповідача : ОСОБА_2 - представник за довіреністю;

третьої особи: ОСОБА_3 - представник за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_4

до: управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - УДАІ УМВС України у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання до вчинення дій, визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ :

В листопаді 2010 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до головного управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рапортом від 10.09.2010р. позивач звернувся на ім'я начальника ГУМВС у Вінницькій області з метою продовження додаткової відпустки, підставою для цього зазначив рішення № 31 лікарсько-консультативної комісії при Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні від 02.09.2010р., відповідно до якого його син - ОСОБА_5 підлягає догляду батьком продовж 6 місячного терміну за станом здоров'я в домашніх умовах. Відповіддю від 15.09.2010р. № 2/2955 за підписом заступника начальника ГУМВС України у Вінницькій області позивача було поставлено до відома, що відпустка по догляду за дитиною йому взагалі не надавалась, а тому продовжити її немає можливості. На думку позивача, така бездіяльність та дії керівництва ГУМВС України у Вінницькій області є протиправними, та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні 14.01.2011р. задоволено клопотання представника відповідача та замінено Головне управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області його правонаступником - управлінням міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області.

24.01.2011р. на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій він збільшує свої позовні вимоги та викладає їх в наступній редакції:

"Визнати протиправною бездіяльність начальника УМВС України у Вінницькій області щодо невидачі наказу про надання додаткової відпустки по догляду за дитиною.

Визнати протиправними дії начальника УМВС України у Вінницькій області щодо відмови в продовженні додаткової відпустки по догляду за дитиною.

Зобов'язати начальника УМВС України у Вінницькій області вважати перебування ОСОБА_4 у додатковій відпустці по догляду за дитиною з 05.07.2010 року по 23.12.2010 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 20.10.2010 року № 185 о/с про увільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу PEP м. Вінниці УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області та призначення на посаду інспектора - чергового чергової частини роти дорожньо-патрульної служби м. Немирів УДАІ УМВС України у Вінницькій області.

Зобов'язати відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області внести зміни в наказ № 236 о/с від 23.12.2010 року в частині назви посади, з якої був звільнений, а саме, виклавши наказ в зазначеній частині наступній редакції:

«Згідно з Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ звільнити з органів МВС: у запас Збройних сил по статті 64 пункт «б» (через хворобу) підполковника міліції ОСОБА_4 (с-648927), начальника відділу PEP м. Вінниці УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області..».

Зобов'язати відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області зробити перерахунок грошового забезпечення при звільненні у запас."

З огляду на права надані позивачу ст. ст. 49, 51 КАС України, вказана заява прийнята судом до розгляду.

Також, в судовому засіданні розглянуто питання щодо поважності причин пропуску строку звернення ОСОБА_4 до суду. За відсутності заперечень відповідача та з огляду на поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд своєю ухвалою поновив пропущений ОСОБА_4 строк.

Ухвалою суду від 26.01.2011р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - УДАІ УМВС України у Вінницькій області.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові та заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 61-63).

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області діяло згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи - УДАІ УМВС України у Вінницькій області в судовому засіданні також не погодився із заявленими позовними вимогами та просив суд відмовити в їх задоволенні повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області №185 о/с від 20.10.2010 року підполковника міліції ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора-чергового чергової частини роти дорожньо-патрульної служби (м. Немирів) (підпорядкованої УДАЇ) управління МВС України у Вінницькій області, увільнивши від посади начальника відділу РЕР (м. Вінниці) (підпорядкованого УДАЇ) ГУМВС України Вінницькій області, з 20 жовтня 2010 року. /а.с. 64/.

Як з'ясовано в ході розгляду справи та не спростовувалось сторонами позивач фактично був переміщений по службі з вищої посади на нижчу.

Підставою прийняття вказаного наказу визначено п. 21 Положення про проходження служби.

В судовому засіданні представником відповідача вказувалось на те, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу та застосування пункту 21 Положення про проходження служби стали результати проведеної атестації.

Відповідно до пункту 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (надалі-Положення), особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Разом з тим, пунктом 45 Положення визначено, що переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі проводиться:

а) при скороченні штатів;

б) за станом здоров'я згідно з висновком військово-лікарської комісії;

в) за особистим проханням;

г) за службовою невідповідністю, виходячи з професійних моральних і особистих якостей;

д) у порядку дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ або за клопотанням товариського суду честі середнього і старшого начальницького складу.

При цьому, відповідно до абз. 4 вищевказаної норми, у наказах по особовому складу про переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади обов'язково зазначаються підстави переміщення, передбачені цим пунктом.

Всупереч наведеного, жодної із перерахованих підстав не зазначено у оскаржуваному наказі по особовому складу №185 о/с від 20.10.2010року.

Результати проведеного атестування ОСОБА_4, на які посилається представник відповідача як на підставу правомірності оскаржуваного наказу, оцінюються судом критично, виходячи із встановлених в судовому засіданні наступних розбіжностей та порушень в ході його проведення.

Порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ визначений розділом V Положення про проходження служби, а також Інструкцією, яка затверджена Наказом МВС України №181 від 22.03.2005 року та зареєстрована в міністерстві юстиції України 23.05.2005 року за №559/10839.

Відповідно до п. 4.17 Інструкції про проведення атестування працівник, який атестується, заздалегідь попереджається про час та місце засідання атестаційної комісії.

Представником відповідача, на підтвердження повідомлення позивача про час засідання атестаційної комісії, надано акт від 13.10.2010 року /а.с. 74/ про те, що ОСОБА_6 в телефонному режимі 13.09.2010 року повідомлений про необхідність прибуття 14.09.2010 року на засідання атестаційної комісії.

При цьому суд звертає увагу на те, що як представником відповідача, третьої особи, так і свідком ОСОБА_7 надані пояснення, що дата складення акту - 13.10.2010 року є опискою, реальною датою складення акта є 13.09.2010 року. Щодо обставин, якими викликана описка в завчасно підготовленому акті, пояснень не надали та вказали на їх відсутність. Вказані обставини викликають сумніви в достовірності даного акта, як належного доказу у справі.

В судовому засіданні представником відповідача та третьої особи іншого доказу повідомлення ОСОБА_4 заздалегідь про час засідання атестаційної комісії не надано, а в свою чергу також було вказано на їх відсутність.

В ході розгляду справи з'ясовано та не спростовувалось сторонами, що 10.09.2010 року ОСОБА_4 прибув за місцем несення служби з рапортом про продовження відпустки по догляду за дитиною /а.с. 9/, однак про час засідання атестаційної комісії його повідомлено не було. При цьому в матеріалах справи міститься службова телеграма №9/12493 від 10.09.2010 року щодо забезпечення прибуття особового складу для участі у атестуванні /а.с 115/.

З атестаційного листа ОСОБА_4 /а.с. 73/ вбачається, що його складено за період з червня 2009 року по вересень 2010 року, при цьому розділ II - висновок старшого начальника та III - результати атестування заповнені однією особою, що визнається сторонами та в силу частини третьої статті 72 КАС України не потребує доказування.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 22.03.2005 N 181 (далі по тексту - Інструкція), начальники, які складають атестаційний лист, зобов'язані на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей працівника, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною у додатку 1 до цієї інструкції; ознайомити працівника, який атестується, зі змістом атестаційного листа.

Пунктом 3.3. Інструкції передбачено, що старші начальники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності особи, яка атестується, власноручно записати у відповідному розділі атестаційного листа свій висновок, поставити дату та підпис.

В ході розгляду справи, з пояснень ОСОБА_3 (представник третьої особи за довіреністю) з'ясовано, що атестаційний лист /а.с. 73/ готувався ним особисто, включаючи заповнення розділів II та III. Разом з цим, ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що атестаційний лист був ним підготовлений в тижневий строк до дня проведення атестації, а те, що на час виготовлення атестаційного листа, наказу №448 від 08.09.2010 року (про проведення атестації) не існувало, пояснив своєю обізнаністю про майбутню атестацію за відсутності відповідного наказу.

Разом з тим, суд звертає увагу на пункт 4.11 Інструкції, яким визначено, що на підставі всебічного розгляду показників роботи, професійної компетентності працівника і його ділових та особистих якостей комісія шляхом відкритого голосування може прийняти висновок: підлягає переведенню з вищої посади на нижчу з викладенням причин і зазначенням того, на яку саме посаду доцільно призначити.

З атестаційного листа /а.с. 73/ вбачається, що атестаційною комісією прийнято висновок про невідповідність ОСОБА_4 займаній посаді. Щодо можливого переведення ОСОБА_4 на нижчу посаду в атестаційному листі жодним чином не обумовлено.

Пунктом 4.11 Інструкції закріплено, що такими, які не відповідають займаним посадам, визнаються працівники, які мають хоча б один з таких недоліків: низькі показники оперативно-службової діяльності; не забезпечують належним чином доручену ділянку роботи; не приділяють уваги підвищенню знань та професійної майстерності, бойової і фізичної підготовки; склали заліки зі службової та бойової підготовки на оцінку незадовільно"; порушують порядок і правила, установлені чинним законодавством України, присягою, статутами, нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України і наказами начальників органів внутрішніх справ, що видаються в межах їх повноважень.

В атестаційному листі ОСОБА_4 та в протоколі №7 засідання атестаційної комісії ГУМВС України у Вінницькій області /а.с. 119/ жодна з наведених підстав не зазначена.

З пояснень представника відповідача та третьої особи в судовому засіданні вбачається, що підставою прийняття висновку про невідповідність ОСОБА_4 займаній посаді стали результати службового розслідування, яке проводилось працівниками ВВБ у Вінницькій області. Проте в атестаційному листі вказану обставину не відображено.

В змісті атестаційного листа має місце посилання на перевірку фінансово-господарської діяльності відділу РЕР м. Вінниці (підпорядкованого УДАЇ) УМВС, під час якої наказом ГУМВС України у Вінницькій області №132 о/с від 20.07.2010 року ОСОБА_4 було відсторонено від виконання службових обов'язків.

Разом з тим, доказів ознайомлення ОСОБА_4 з наказом про відсторонення від виконання службових обов'язків №132 о/с від 20.07.2010 року, суду надано не було, а в черговий раз представником відповідача та третьої особи вказано на їх відсутність та на відсутність пояснень з даного приводу.

Відповідно до пункту 4.16 Інструкції, у разі незгоди з висновком атестаційної комісії особа рядового чи начальницького складу після засідання атестаційної комісії протягом 10 днів з часу оголошення цього висновку подає мотивований рапорт на ім'я прямого начальника. Рапорти підлягають розгляду у місячний термін з дня подання.

На підтвердження факту ознайомлення ОСОБА_4 з атестаційним листом та висновками по ньому представником відповідача вказано на наявність акту про неявку 04.10.2010 року ОСОБА_4 для ознайомлення з атестаційним листом та висновками по ньому. /а.с.75/

Однак, в матеріалах справи міститься лист Управління ДАЇ УМВС України у Вінницькій області від 04.10.2010 року №9/13559 в якому запропоновано ОСОБА_4 з'явитися 06.10.2010 року на 9-00 до відділу кадрового забезпечення УДАЇ УМВС для ознайомлення з рішенням атестаційної комісії. /а.с. 99, 83/

Представники відповідача та третьої особи, а також допитаний в якості свідка начальник ВКЗ та ЗГ УДАЇ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_7 не знайшли логічного пояснення необхідності складення 04.10.2010 року вказаного акту за наявності листа з пропозицією ОСОБА_4 з'явитись для ознайомлення з рішенням атестаційної комісії 06.10.2010 року.

Акт від 08.10.2010 року /а.с.76/ оцінюється судом критично з огляду на пояснення надані в судовому засіданні представником третьої особи ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_7, які не надали чітких відповідей щодо місця, обставин та підстав складення даного акту.

До матеріалів справи долучено копію листка непрацездатності від 01.10.2010 року /а.с.91/ з якого вбачається, що ОСОБА_4 у період з 01.10.2010 року по 15.10.2010 року перебував на лікарняному.

Рапорт від 08.10.2010 року /а.с.97/ підтверджує звернення ОСОБА_4 до начальника УМВС України у Вінницькій області, однак не свідчить про перебування ОСОБА_4 у ВКЗ УДАЇ УМВС України у Вінницькій області, як стверджувалось представником третьої особи ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_7

Таким чином, за відсутності належних доказів повідомлення ОСОБА_4 про проведення атестації, ознайомлення його зі змістом атестаційного листа та прийнятими атестаційною комісією висновками, не заслуговує уваги посилання представника відповідача на не реалізацію позивачем права оскарження результатів проведеної атестації.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що висновок проведеної атестації не відображений в протоколі кадрової комісії №30 від 20.10.2010 року /а.с.87/ як підстава переведення ОСОБА_4 на нижчу посаду.

Що стосується відсутності позивача на засіданні кадрової комісії 20.10.2010 року, то судом встановлено та не спростовувалось сторонами, що ОСОБА_4 в даний період часу знаходився за межами м. Вінниці, а перебував із малолітнім сином ОСОБА_5 на лікуванні в смт. Партеніт, АР Крим.

Дана обставина підтверджується актом від 18.10.2010 року, складеним працівниками УДАЇ УМВС України у Вінницькій області /а.с. 84/, довідкою центру медичної реабілітації та санаторного лікування "Крим" від 22.10.2010 року /а.с. 92/ та поясненнями свідка ОСОБА_7

Таким чином, вказані документи свідчать про поважність причин відсутності ОСОБА_4 на засіданні кадрової комісії, однак кадровою комісією УМВС України у Вінницькій області не було взято до уваги дану обставину. Також кадровою комісією не було взято до уваги, що лист управління Державтоінспекції №9/14361 від 19.10.2010 року /а.с.112/ щодо повідомлення ОСОБА_4 про засідання кадрової комісії 20.10.2010 року направлений на його адресу лише 19.10.2010 року, що унеможливлювало його вчасне надходження адресату.

Суд вважає, що не належне з'ясування усіх вищенаведених обставин на засіданні кадрової комісії безпосередньо вплинуло на обґрунтованість прийнятого рішення відповідачем.

Відповідачем оскаржуване рішення прийнято без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а відтак вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача зобов'язати внести зміни в наказ №236 о/с від 23.12.2010 року в частині назви посади, з якої був звільнений ОСОБА_4 та зробити перерахунок грошового забезпечення при звільненні у запас, необхідно зазначити наступне.

Наказом №236 о/с від 23.12.2010 року /а.с. 72/ звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил по статті 64 пункт "б" (через хворобу) підполковника міліції ОСОБА_4, інспектора-чергового чергової частини роти дорожньо-патрульної служби (м. Немирів) (підпорядкованої УДАЇ) Управління МВС України у Вінницькій області, з 23 грудня 2010 року. Підставою видачі даного наказу визначено свідоцтво № В-1174 від 15.12.2010року та рапорт ОСОБА_4

Вирішуючи питання щодо внесення зміни в наказ №236 о/с від 23.12.2010 року, суд виходить із того, що ОСОБА_4 був позбавлений можливості подати рапорт про звільнення з ОВС саме з посади начальника відділу РЕР м. Вінниці УДАЇ УМВС України у Вінницькій області, оскільки на той час був чинним наказ №185 о/с від 20.10.2010 року.

Суд погоджується з твердженнями представника позивача, що внесення змін в наказ №236 о/с від 23.12.2010 року, в частині назви посади, в даному випадку є єдиним можливим способом захисту порушених ОСОБА_4 прав.

Так, 30.11.2010 року ОСОБА_4 подано рапорт про звільнення з ОВС за станом здоров'я. /а.с. 51/.

Згідно з свідоцтвом про хворобу №В-1174 від 15.12.2010 року ОСОБА_4 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

За наявності вказаного свідоцтва та волевиявлення ОСОБА_4 щодо звільнення з ОВС, виходячи із встановлених обставин у справі, враховуючи визнання протиправним і скасування наказу №185 о/с від 20.10.2010 року, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку про доцільність зобов'язання відповідача внести зміни в наказ №236 о/с від 23.12.2010 року в частині назви посади, з якої був звільнений ОСОБА_4, шляхом зазначення назви посади - начальник відділу РЕР м. Вінниці УДАЇ ГУМВС України у Вінницькій області.

Вимога позивача про зобов'язання провести перерахунок є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки з довідок про доходи ОСОБА_4, наданих представником відповідача, вбачається відмінність між заробітною платою начальника відділу та інспектора-чергового.

Що стосується вимог позивача про визнання бездіяльності начальника УМВС України у Вінницькі області щодо невидачі наказу про надання додаткової відпустки по догляду за дитиною; визнання протиправними дії щодо відмови в продовженні додаткової відпустки по догляду за дитиною; зобов'язання вважати перебування у додатковій відпустці по догляду за дитиною з 05.07.2010 по 23.12.2010 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

В судовому засіданні встановлено та не спростовувалось сторонами, що ОСОБА_4 у період з 18.07.2010 року по 17.08.2010 року перебував за межами України /а.с. 13-14/, в зв'язку з необхідністю отримання відповідного лікування сина - ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами справи /а.с.15-20/.

Проте, сама лише відсутність ОСОБА_4 на робочому місці не може бути підтвердженням вибуття у відпустку по догляду за дитиною.

Під час розгляду справи, не доведено відповідними доказами факт подання ОСОБА_4 рапорту про надання йому відпустки по догляду за дитиною.

Посилання представника позивача та письмові пояснення ОСОБА_4 /а.с. 11/ щодо розгляду такого рапорту заступником начальника УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_8 у присутності начальника ВКЗ та ЗГ УДАЇ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_7, не знайшли свого підтвердження доказами та спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_7

Судом з'ясовано, що питання розгляду рапортів про надання відпусток та видання відповідних наказів віднесено до компетенції лише начальника УМВС України у Вінницькій області, факт подання рапорту якому, в судовому засіданні, належними доказами доведено не було. За таких обставин, посилання позивача на вирішення вказаного питання і надання заступником начальника УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_9 відповідного дозволу на вибуття у відпустку, судом оцінюються критично.

Не знайшло свого підтвердження та спростовано показами свідка ОСОБА_10, твердження позивача про передачу документації, ключів від кабінету, печатки та штампу перед вибуттям у відпустку заступнику начальника Вінницького ВРЕР УДАЇ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_10

В ході розгляду справи з'ясовано, що ОСОБА_9 дійсно був розглянутий рапорт позивача від 03.07.2010 року, однак вказаний рапорт містив відомості про згоду ОСОБА_4 із запропонованою посадою начальника відділення ДАЇ з обслуговування адміністративної території Піщанського району. /а.с. 132/

Довідка УДАЇ ГУМВС України у Вінницькій області №9/9289 від 01.07.2010 року /а.с. 7/ не є підтвердженням перебування ОСОБА_4 у відпустці по догляду за дитиною з 05.07.2010 року по 25.09.2010 року, як наполягає представник позивача, оскільки датована 01.07.2010 року і період відпустки у ній не відображений. За своїм змістом дана довідка носить інформативний характер щодо зберігання за ОСОБА_4 його посади у разі перебування в додатковій відпустці по догляду за дитиною.

За даних обставин в задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених вище обставин в їх сукупності суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 11, 70, 71, 79, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, Інструкцією про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС від 22.03.2005 N 181, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114, Конституцією України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ від 20.10.2010р. № 185 о/с про увільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу РЕР м. Вінниці УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області та призначення на посаду інспектора - чергового чергової частини роти дорожньо-патрульної служби м. Немирів УДАІ УМВС України у Вінницькій області.

3. Зобов'язати УМВС України у Вінницькій області внести зміни в наказ № 236 о/с від 23.12.2010р. в частині назви посади, з якої був звільнений ОСОБА_4, шляхом зазначення назви посади - начальник відділу РЕР м. Вінниці УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області.

4. Зобов'язати управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області зробити перерахунок грошового забезпечення при звільнені у запас ОСОБА_4.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Свентух Віталій Михайлович