Справа № 2-а-3827/10/0270
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2011-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2011 р. Справа № 2-а-3827/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Дончика В.В.,

при секретарі судового засідання: Колодійчуку О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оспром» до Державної податкової інспекції у м. Вінниці про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень

в с т а н о в и в :

У вересні 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Оспром»звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Вінниці (далі ДПІ у м. Вінниці) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Зазначали, що ДПІ у м. Вінниці була проведена перевірка ТОВ «Оспром»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року, за результатами якої складено Акт перевірки № 179/2301/02968869 від 14.05.2010 року, яким зокрема встановлено порушення статті 7 Закону України «Про плату за землю», що призвело до заниження податку на землю в сумі 169374 грн.

На підставі даного акту було прийняте податкове повідомлення-рішення від 31.05.2010 року № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання, а саме 169374 грн. основного платежу та 84687 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач не погоджується з даним рішенням відповідача, скористався правом його оскарження. Так, позивачем подано первинну скаргу від 08.06.2010 року № 99, за результатами розгляду якої, прийнято рішення про розгляд первинної скарги ТОВ «Оспром»від 30.07.2010 року № 23/535/25-09/49, яким податкове повідомлення-рішення від 31.05.2010 року № /0 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

ДПІ у м. Вінниці прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.08.2010 року № /1, яким визначено суму податкового зобовязання 254061 грн.

Позивачем подано повторну скаргу від 16.08.2010 року № 149 на податкове повідомлення-рішення № /1 від 02.08.2010 року, за результатами розгляду якої, прийнято рішення про результати розгляду повторної скарги від 03.09.2010 року № 20226/10/25-009, яким податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач вважає податкові повідомлення-рішення від 31.05.2010 року № /0 та № /1 від 02.08.2010 року незаконними та такими що підлягають скасуванню, оскільки відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про плату за землю»підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, проте, у відповідача відсутні підстави для нарахування земельного податку ТОВ «Оспром»за земельні ділянки площею 2,2466 га та 0,6513 га по вул. Привокзальній, 40, м. Вінниці, оскільки, у ТОВ «Оспром»відсутні державні акти на землю, а земельні ділянки знаходяться у стані юридичної невизначеності. ТОВ «Оспром»являється правонаступником ЗАТ «Фірма «Райдуга», якому земельні ділянки площею 2,2466 га та 0,6513 га по вул. Привокзальній, 40, м. Вінниці були надані в постійне користування рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради №224 від 26.02.1998 року, № 1572 від 12.12.1998 року. Проте, ТОВ «Оспром»державні акти, зареєстровані у встановленому порядку, які є правовстановлюючими документами на зазначені земельні ділянки не отримувало. Тобто обовязок сплачувати земельний податок несуть особи, які є власниками або землекористувачами земельних ділянок, що стверджується наявністю відповідних правовстановлюючих документів.

Зважаючи на викладене, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та надані суду письмові пояснення, просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову. Зазначила, що ТОВ «Оспром»є власником земельних ділянок, як правонаступник ЗАТ «Фірма «Райдуга», на підставі наступних документів:

- Рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради 12.12.1998 року № 1572 про надання земельної ділянки та видачу державного акту ЗАТ «Фірмі «Райдуга». Реєстраційна карта № 892/2 від 25.05.1999 року на земельну ділянку площею 0,6513 га по вул. Привокзальній, 40. Мета надання земельної ділянки виробничі потреби;

- Рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.02.1998 року № 224 про надання земельної ділянки та видачу державного акту ЗАТ «Фірмі «Райдуга». Реєстраційна карта № 892/1 від 25.05.1999 року на земельну ділянку площею 2,2466 га по вул. Привокзальній, 40. Мета надання земельної ділянки виробничі потреби;

- Договір купівлі-продажу від 09.11.2000 року земельної ділянки площею 0,05 га за адресою м. Вінниця, пров. Островського, 13. Реєстраційна карта № 1229 від 02.10.2001 року. Фактичне використання земельної ділянки виробничі потреби.

Також зазначила, що згідно довідки № 12 про фінансово-майновий стан ТОВ «Оспром»станом на 28.04.2010 року, за товариством рахуються земельні ділянки загальною площею 29479 кв.м. (2,2466 га + 0,05 га + 0,6513 га) за адресою м. Вінниця, вул. Привокзальна, 40.

Таким чином, на думку представника відповідача ТОВ «Оспром»є платником земельного податку. За результатами перевірки податковими органами, на підставі норм діючого податкового законодавства, встановлено заниження плати за землю ТОВ «Оспром», в результаті чого ДПІ у м. Вінниці прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими визначено суму податкового зобов'язання позивача, а саме 169374 грн. основного платежу та 84687 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Представник відповідача, посилаючись на обставини викладені в наданих суду письмових запереченнях на позовну заяву та доповненнях до заперечень, просила у задоволені позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін на обґрунтування та заперечення позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 14.04.2010 року № 167/23 та від 28.04.2010 року № 199/23, виданих ДПА у Вінницькій області ОСОБА_3 головним державним податковим ревізором-інспектором, інспектором податкової служби І рангу відділу перевірок стратегічних галузей економіки управління податкового контролю юридичних осіб ДПА у Вінницькій області, ОСОБА_4 державним податковим інспектором, інспектором податкової служби 2 рангу відділу адміністрування податку з доходів фізичних осіб та податку з власників транспортних засобів управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у м. Вінниці, ОСОБА_5 головним державним податковим ревізором-інспектором, інспектором податкової служби І рангу управління погашення прострочених податкових зобовязань ДПІ у м. Вінниці, згідно із ч. 2 ст. 11? Закону України від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання, проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Оспром»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки складено Акт від14.05.2010 року № 179/2301/02968869, яким встановлено зокрема порушення статті 7 Закону України "Про плату за землю", в результаті чого встановлено заниження податку на землю всього у сумі 169374 грн.

31.05.2010 року ДПІ у м. Вінниці прийнято податкове-повідомлення рішення № /0, яким ТОВ «Оспром» визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб 254061 грн., з яких 169374 грн. основного платежу та 84687 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач скористався правом оскарження в адміністративному порядку податкового повідомлення-рішення від 31.05.2010 року № /0, проте, рішенням ДПІ у м. Вінниці про розгляд первинної скарги ТОВ «Оспром»від 30.07.2010 року, податкове-повідомлення рішення залишено без змін (за результатами ДПІ у м. Вінниці винесено податкове повідомлення-рішення від 02.08.2010 року № /1).

Позивачем подано повторну скаргу від 16.08.2010 року № 149 на податкове повідомлення-рішення № /1 від 02.08.2010 року, за результатами розгляду якої, прийнято рішення про результати розгляду повторної скарги від 03.09.2010 року № 20226/10/25-009, яким податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідачем надано суду податковий розрахунок земельного податку на 2008, 2009 роки платника податку ТОВ «Оспром»(а.с. 60,63) на підставі відомостей про наявність документів на землю (а.с. 61,65), згідно яких, документами, що встановлюють право власності та/або користування землею ТОВ «Оспром» визначено Рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради 12.12.1998 року № 1572 про надання земельної ділянки та видачу державного акту ЗАТ «Фірмі «Райдуга»(а.с. 70). Реєстраційна карта № 892/2 від 25.05.1999 року на земельну ділянку площею 0,6513 га по вул. Привокзальній, 40; Рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.02.1998 року № 224 про надання земельної ділянки та видачу державного акту ЗАТ «Фірмі «Райдуга»(а.с. 72). Реєстраційна карта № 892/1 від 25.05.1999 року на земельну ділянку площею 2,2466 га по вул. Привокзальній, 40; Договір купівлі-продажу від 09.11.2000 року земельної ділянки площею 0,05 га за адресою м. Вінниця, пров. Островського, 13 (а.с. 74). Реєстраційна карта № 1229 від 02.10.2001 року.

Згідно довідки Вінницької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам»наданої на виконання ухвали суду від12.11.2010 року, в базі даних АС ДЗК по Вінницькій області відсутні відомості про реєстрацію права власності (користування) на земельну ділянку, яка розташована за адресою м. Вінниця, вул. Привокзальна, 40.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 9 Закону України Про систему оподаткування платники податків і зборів (обовязкових платежів) зобовязані сплачувати належні суми податків і зборів (обовязкових платежів) у встановлені законами терміни.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 14 цього Закону до переліку загальнодержавних податків і зборів (обовязкових платежів), зокрема, включено плату за земельні ділянки державної і комунальної власності, що кореспондує положенню статті 2 Закону України Про плату за землю згідно якої використання землі в Україні є платним.

Так, плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України Про плату за землю платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обовязку подання щомісячних декларацій.

Платник податків має право подавати щомісячно нову звітну податкову декларацію, що не звільняє його від обовязку подання податкової декларації до 1 лютого поточного року, у тому числі і за нововідведені земельні ділянки, що не звільняє від обовязку подання податкової декларації протягом місяця з дня виникнення права на нововідведену земельну ділянку, протягом 20 календарних днів місяця наступного за звітним.

Податкове зобовязання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (ч. 1 ст. 17 Закону №2535).

Контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби (ст. 27 Закону №2535).

Зокрема, згідно із пунктами 1, 4 частини першої статті 11 Закону України Про державну податкову службу в Україні від 04 грудня 1990 року №509-ХІІ органи державної податкової служби у випадках, в межах повноважень та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, повязаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обовязкових платежів) незалежно від способу їх подачі) та запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів (обовязкових платежів) такими платниками податків.

У межах таких перевірок податкові органи, зокрема контролюють сплату у встановлений строк плату за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки (стаття 13 Закону).

Згідно статті 15 Закону України «Про плату за землю» власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно статті 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 82 вказаного Кодексу встановлено, що юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; прийняття спадщини; виникнення інших підстав, передбачених законом.

Право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (стаття 92 Земельного Кодексу України).

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно статті 116 Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 125 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 визначені документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Так, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті, згідно якої - право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни ї меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. У такому випадку, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Отже, беручи до уваги те, що в базі даних АС ДЗК по Вінницькій області відсутні відомості про реєстрацію права власності (користування) на земельну ділянку, яка розташована за адресою м. Вінниця, вул. Привокзальна, 40, у відповідача не було підстав для нарахування земельного податку ТОВ «Оспром», оскільки товариство не є платником земельного податку за земельні ділянки площею 2,2466 га та 0,6513 га , розташовані у м. Вінниці, вул. Привокзальна, 40. З чого слідує, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв без дотримання встановлених законодавством вимог, у порушення прав, свобод та інтересів ТОВ «Оспром»у сфері публічно-правових відносин, які відповідно до частини першої статті 2 КАС України потребують захисту.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а субєкт владних повноважень, зокрема, повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, а якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що оскаржувані рішення ДПІ у м. Вінниці прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законами України.

Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуального права. Застосування норм матеріального і процесуального права необхідне для гарантування справедливого результату судочинства та справедливого процесу його здійснення, що забезпечує такий результат.

Таким чином, враховуючи те, що вимоги ТОВ «Оспром» про скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, суд вважає за доцільне позов задовольнити.

Частиною 1 статті 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції м. Вінниці № /0 від 31.05.2010 року та № /1 від 02.08.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Оспром3,40 грн. понесених судових витрат.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови буде оформлено: 31.01.2011 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович