Справа № 464/3306/16-а
Суддя: Горбань О. Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/3306/16-а
пр.№ 2-ар/464/25/16
У Х В А Л А

12.10.2016 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Бігун Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву управління Пенсійного фонду в Галицькому районі м. Львова про розяснення рішення суду,

в с т а н о в и в :

Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова звернулося до суду із заявою, в якій просить розяснити постанову Сихівського районного суду м. Львова від 05.05.2016 р. №464/3306/16-а, оскільки така є незрозумілою щодо кінцевої дати, до якої необхідно здійснити поновлення ОСОБА_1 Маар»яновичу виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Учасники процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, їх неявка за ч.3 ст.170 КАС України, незалежно від причини, не перешкоджає розгляду постановленого перед судом питання.

На підставі ч.6 ст.12 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Виходячи з коментованої статті, розясненню підлягають тільки постанови чи ухвали у разі, якщо без такого розяснення їх важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання постанови чи ухвали суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає що текст рішення має відображати причинно-наслідкові звязки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.

Встановлено, що постановою Сихівського районного суду м. Львова від 05.05.2016 визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова щодо припинення ОСОБА_1 Мар»яновичу пенсії по інвалідності з 14.10.2015 та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова відновити ОСОБА_1 Мар»яновичу виплату раніше призначено пенсії по інвалідності з 14 жовтня 2015 року.

Судом береться до уваги та обставина, що ухвалюючи рішення, суд прийшов до висновку, що позивач вправі вимагати відновлення йому призначеної пенсії по інвалідності.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплено основоположні принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування серед яких є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

При ухваленні судового рішення судом визнано те, що позивача позбавлено пенсії по інвалідності в порушення вимог та положень статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.ХІ.1950 (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі - Конвенція) в поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу.

Стаття 14 Конвенції передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Водночас, судовим розглядом встановлено, що всупереч статті 14 Конвенції, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, позивачу з огляду на його рід занять припинено виплату пенсії, в той час як без будь-якого об'єктивного і розумного обґрунтування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому із позивачем положенні, однак мають інший рід занять.

Виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки.

Таким чином, судовим розглядом було встановлено, що мало місце вочевидь наявне запровадження дискримінації відносно позивача при здійсненні права на мирне володіння майном та отримання призначеної пенсії.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння.

Таке сподівання виникло у позивача з моменту призначення йому пенсії по інвалідності та на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та набуття права на виплату.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 pоку).

Таким чином, запроваджені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 -VIII від 24 грудня 2015 року та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених законом України "Про державну службу" суперечать:

- статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат;

- статтям 22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат;

- основоположним принципам, закріпленим у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

На переконання суду, підстави, на які вказує заявник у своїй заяві про розяснення постанови суду були предметом судового дослідження в процесі розгляду справи, а прохання представника УПФ вказати кінцеву дату, відповідно до якої необхідно здійснювати виплату позивачу пенсії по інвалідності фактично призведе до зміни його резолютивної частини і обмеження прав позивача при отриманні пенсії по інвалідності, до звуження змісту та обсягу цього права.

Оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, станом на жовтень 2016 року не виконано, вважаю, що кінцевою датою до якої необхідно проводити виплату позивачу пенсії по інвалідності слід вважати виникнення обставин, з якими закон повязує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин, тобто до внесення змін в законодавство, на підставі якого була винесена постанова суду.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова суду є зрозумілою, не може бути змінена по суті, тому заява про розяснення рішення суду до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 170 КАС України,-

у х в а л и в:

В задоволенні заяви управління Пенсійного фонду в Галицькому районі м. Львова про розяснення рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя