Справа № 822/5732/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/304/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Загороднього А.Ф.,
Заїки М.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року,

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про визнання неправомірними дії відповідача в частині не нарахування та невиплати йому заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 31.12.2014 р. включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 р.) і за період з 29.03.2015 р. по день винесення рішення відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату позивачу заробітної плати за вищевказані періоди в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо).

Позов обґрунтовано тим, що заробітну плату за вказані періоди нараховано та виплачено без урахування вимог статті 144 (в редакції з 26.10.2014 р.) та статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус судів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області та зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 31.12.2014 р. включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній з 26.10.2014 р.) та за період з 29.03.2015 р. по 03.12.2015 р., відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

У касаційній скарзі Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбаченні Конституцією та законами України, що виключає підстави для задоволення позовних вимог.

Сторони у судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працює на посаді секретаря судового засідання Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Заробітна плата у спірний період виплачувалась позивачу, виходячи з розміру посадового окладу в 1218 грн.

27.07.2015 р. позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області із заявою щодо проведення перерахунку та виплати заробітної плати відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Листом від 27 серпня 2015 року №3113/15-вих відповідач відмовив позивачу в задоволенні вимог про здійснення перерахунку і виплати заробітної плати за період 26.10.2014р. по 31.12.2015р. відповідно до вимог частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції станом на 01.01.2015 р. та за період з 29.03.2015 р. відповідно до вимог частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції станом на 28.03.2015 р., оскільки заробітна плата ТУ ДСА України у Хмельницькій області нараховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", яка станом на час розгляду заяви позивача не приведена у відповідність до норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату за період з 26.10.2014 р. по 31.12.2014 р. включно відповідно до статті 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції, чинній з 26.10.2014 р.) та за період з 29.03.2015 р. відповідно до статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VІ), зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - Закон № 192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, Державна судова адміністрація України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (далі - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою від 09 березня 2006 року № 268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 БК будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 БК керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Ураховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 09 березня 2006 року № 268 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України від 16 січня 2014 року № 719-VІІ "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ, частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, управління Державної судової адміністрації як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року (справа № 21-1726а16), від 13 липня 2016 року (справи №№ 818/3372/15 та 820/4653/15 відповідно).

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування та виплату заробітної плати позивачу, виходячи з розміру посадового окладу в 1218,00 грн, здійснено відповідачем відповідно до норм закону, що регулює оплату праці працівників апаратів судів, зокрема, Закону № 80-VІІІ, Закону № 3723-XII та постанови від 09 березня 2006 року № 268, тому відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з приписів статті 226 КАС України, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасування із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року та залишити в силі постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Загородній А.Ф.
Заїка М.М.