Справа № 825/650/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/650/16 Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретаря судового засідання Тищенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Господарського суду Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Державна судова адміністрація України, про зобов'язання провести перерахунок та виплату заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

08.04.2016 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Господарського суду Чернігівської області, яким просив зобов'язати здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру») та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIIІ «Про забезпечення права на справедливий суд»), та виплатити її в повному обсязі, з урахуванням всіх премій, доплат, надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що нарахування відповідачем заробітної плати відповідно до постанов Кабінету Міністрів України є неправомірним та суперечить Конституції України, внаслідок чого порушують права та законні інтереси позивача.

Ухвалою суду першої інстанції, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Державну судову адміністрацію України.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 р. у задоволені позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 р., як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами аналогічними позовній заяві.

Сторони, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, до суду не прибули. За приписами ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

14.09.2016 року через канцелярію суду апелянтом подано клопотання, яким просив вважати відкликаним та залишити без розгляду позов.

Суд, розглянувши доводи клопотання, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 5 ч.1 ст.155 КАС України передбачається залишення судом позовної заяви без розгляду, якщо надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви.

Разом з цим, виходячи зі змісту положень ст.108 КАС України, заяву про відкликання позовної заяви позивач може подати до відкриття провадження в адміністративній справі, що є підставою для повернення судом позовної заяви позивачу.

Подання позивачем клопотання про відкликання позовної заяви під час перегляду справи в апеляційному порядку не передбачено положеннями КАС України і не може слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції та залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст.118 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, що є підставою для закриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.157 КАС України. Таке ж право позивач має і під час апеляційного провадження у відповідності зі ст.194 КАС України, що є підставою для визнання рішення суду першої інстанції нечинним і закриття провадження у справі (ч.2 ст.203 КАС України).

Отже, клопотання про відкликання позовної заяви в суді апеляційної інстанції є неправомірним і задоволенню не підлягає.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працює в Господарському суді Чернігівської області на посаді помічника судді та має 9 ранг державного службовця.

Згідно довідки Господарського суду Чернігівської області від 21.03.2016 року « 06-23/385/16 посадовий оклад позивача за період: з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в розмірі 1218,00 грн., з 01.09.2015 по 08.09.2015 1378,00 грн., з 09.09.2015 по грудень 2015 року 2756,00 грн., що підтверджується довідкою від 21.03.2016 № 06-23/385/16 (а.с. 14).

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України № 1697-VII «Про Прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Закону України № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 2453-VІ), зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Згідно абзацу другого підпункту 1 і абзацу третього підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом України №192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі Закон №192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Водночас, стаття 13 Закону України «Про оплату праці» визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу» умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Закон про Держбюджет визначає фінансову спроможність держави щодо регулювання певної сфери суспільних відносин, інакше кажучи граничні ресурси коштів, які можуть бути використані уповноваженими суб'єктами для забезпечення державних потреб. З дотриманням даного Закону забезпечується ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів. У разі прийняття нових законів або внесення змін до існуючих, які передбачають збільшення обсягів бюджетного фінансування, мають бути внесені відповідні зміни до Закону про Держбюджет, які нададуть можливість реалізувати нові норми в дію.

Положеннями статті 51 Бюджетного Кодексу України встановлено, що відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України. Розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Таким чином, колегія суддів вважає, що Кабінет Міністрів України при визначенні розміру заробітної плати працівників бюджетних установ, у тому числі працівників апарату суду, діє законно, виходячи з обсягів витрат на оплату праці, затверджених Державним бюджетом України на відповідний рік.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», мінімальна заробітна плата у 2014 році у місячному розмірі становить 1 218, 00 грн. Такий же розмір заробітної плати встановлено і на 2015 рік.

Відповідно до ч. 1 статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Тому, ТУ ДСА України в Чернігівській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, відповідач не може самостійно здійснювати перерахунок посадового окладу позивача. В даному випадку, колегія суддів вважає, що господарський суд Чернігівської області є неналежним відповідачем по справі, оскільки позовна вимога в частині виплати коштів знаходиться в прямій залежності від волевиявлення та дій інших державних органів, які розподіляють кошти державного бюджету. Такими органам є, зокрема, Державна судова адміністрація України як головний розпорядник коштів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені позову позивачу до Господарського суду Чернігівської області.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з метою уникнення законодавчої колізії пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» було виключено посилання на конкретні статті діючого Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також встановлено, що норми і положення частини першої статті 144 даного Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

У рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. А тому зміна механізму нарахування соціальних виплат повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

При прийнятті рішення апеляційний суд врахував висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права у постанові Верховного Суду України від 20.09.2016 року у справі № 825/2609/15-а.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 17.10.2016 р.

Керуючись ст. 41, 195 ч.1, ст. 196 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 р., залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Господарського суду Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Державна судова адміністрація України, про зобов'язання провести перерахунок та виплату заробітної плати, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.