Справа № 2-а-2879/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2010-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2010 р. Справа № 2-а-2879/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Чернюк Алли Юріївни,

при секретарі судового засідання: Котюжанській Тетяні Олександрівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;

відповідача : ОСОБА_5, ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Вінницького національного технічного університету

до: Контрольно - ревізійного управління у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій

ВСТАНОВИВ :

Вінницький національний технічний університет (далі Університет) звернувся з адміністративним позовом до Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області (далі КРУ у Вінницькій області) про визнання протиправними дій по зупиненню операцій з бюджетними коштами та висуненню вимог про усунення виявлених ревізією недоліків і порушень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що Університетом не вчинялось бюджетне правопорушення, а плата за навчання студентами перераховувалась, тому зупинення операцій на рахунках та вимога забезпечити надходження коштів в сумі 289,4 тис. грн. є незаконною. Поряд з цим, позивач вважає, що оскільки Університет не є стороною договорів оренди між Регіональним відділенням фонду державного майна України у Вінницькій області (далі РВФДМ у Вінницькій області) та орендарями приміщень, то і вимога відповідача по забезпеченню перерахування коштів від РВФДМ у Вінницькій області та примушуванню останнього до внесення змін у договори оренди також є незаконною. Стосовно незаконності вимоги щодо включення у вартість путівки заробітку завідуючого господарством з несезонний період його роботи, то позивач пояснив, що протягом цілого року Університету необхідно зберігати та утримувати у придатному стані радіо полігон та спортивно-оздоровчий табір "Супутник" (як складову кафедри фізичної культури). Проте відпочинок у таборі проходить лише в літній сезон і тому у вартість путівки включаються витрати на оплату праці завідуючого господарством лише тоді, коли він реально задіяний для забезпечення потреб відпочиваючих.

Також позивач звернув увагу суду на те, що КРУ у Вінницькій області вимагає від Університету використати кошти не за цільовим призначенням та виплатити стороннім працівникам добові витрати, а такі дії відповідача на думку позивача є незаконними, оскільки Університет не може виплатити добові та кошти на відрядження працівникам інших організацій, тобто студентам, що проходять робочий триместр на штатних посадах на різних підприємствах.

Більш того, на переконання позивача, останній не зобовязаний перевіряти і контролювати чи працюють випускники Університету на робочих місцях, на які вони отримують направлення, отже вживати заходів щодо повернення коштів, виплачених особам з числа дітей-сиріт, Університет не має повноважень.

З огляду на викладене позивач по справі не погоджується з висунутими вимогами, стверджує, що дії по їх висуненню та власне і вимоги КРУ у Вінницькій області суперечать чинному законодавству та порушують права та законні інтереси Університету.

В ході судового розгляду представники позивача позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволені посилаючись на обґрунтування викладенні в позовній заяві.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали повністю та проти позову заперечували. На думку представників відповідача, КРУ у Вінницькій області діяло в рамках та на підставі чинного законодавства, очевидності протиправності дій відповідача в даному випадку не вбачається, позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, а відтак відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

За змістом ч.ч. 4 та 5 статті 11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень.

Судом встановлено, що предметом цього спору є питання законності дій КРУ у Вінницькій області по зупиненню операцій з бюджетними коштами на рахунку Університету та висуненню вимог щодо усунення позивачем виявлених ревізією порушень, а отже, зясування цих обставин та правомірності дій відповідача і має бути перевірене в судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 2 КАС України з метою прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

В період з 02.03.2010 року по 30.04.2010 року працівниками КРУ у Вінницькій області проведено ревізію Університету, за результатами якої було складено акт №03-13/07 від 30.04.2010 року ревізії фінансово господарської діяльності Вінницького національного технічного університету за період з 01.01.2008 роки по 01.03. 2010 року.

08.06.2010 року КРУ у Вінницькій області винесено письмові вимоги № 02-03-20-14/3991 про усунення виявлених ревізією порушень, де окрім іншого визначено та зобовязано виконати позивачу наступне:

В частині п. 1 вимог встановлено - порушення вимог п. 32 ст.2 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" та п.30 ст.2 Закону України "Про державний бюджет на 2009 рік", внаслідок чого незабезпечено перерахування до Державного бюджету отриманої орендної плати за 2008 2009 роки в сумі 9,6 тис. грн. та недоотримано спеціальним фондом закладу коштів в сумі 112,8 тис. грн.

У зв'язку з вказаним вище, необхідно:

- вжити заходів щодо надходження до спеціального фонду закладу недоотриманої орендної плати в сумі 112,8 тис. грн.

- перерахувати за рахунок спеціального фонду кошторису 9,6 тис. грн. до Державного бюджету України.

В частині п.2 вимог встановлено - порушення вимог ст.3, ст.4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимоги щодо їх утворення та напрями використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 №659, п.5 Порядку надання платних послуг державними навчальними закладами, затвердженим наказом Міністерства освіти, Міністерства фінансів та Міністерства економіки України від 27.10.1997 №383/239/131, не нараховано плати за навчання студентів за другу половину 2009/2010 навчального року і відповідно недоотримано до спеціального фонду 1233,9 тис. грн., з яких відшкодовано 944,5 тис. грн.

У зв'язку з вказаним вище, позивачу необхідно:

- забезпечити надходження до спеціального фонду плати за навчання в сумі 289,4 тис. грн.

- організувати ведення бухгалтерського обліку, плати за навчання відповідно до Закону України "Про бухгалтерський обліку та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

В частині п.3 вимог встановлено - порушення вимог п. 2 "Порядку надання платних послуг державними навчальними закладами", затвердженим наказом Міністерства освіти, Міністерства фінансів та Міністерства економіки України від 27.10.1997 №383/239/131, внаслідок заниження собівартості наданих платних послуг (в частині не включення до вартості послуг усіх витрат) Університетом недоотримано надходжень до спеціального фонду в загальній сумі 13,0 тис. грн.

У зв'язку з вказаним вище, позивачу необхідно:

- врахувати всі понесені витрати до калькуляцій собівартості путівок в Спортивно-оздоровчому таборі "Супутник".;

- забезпечити надходження до спеціального фонду Університету недоотриманих коштів від реалізації путівок на суму 13,0 тис. грн.;

В частині п.4 вимог встановлено - порушення вимог п. 4 "Порядку призначення, виплати та розмірів стипендіального забезпечення учнів, студентів, курсантів, слухачів, клінічних ординаторів, аспірантів і докторантів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2001 №950, студентам, на час проходження практики за межами місця знаходження навчального закладу не нараховано і не виплачено добових на загальну суму 467,9 тис. грн.

У зв'язку з вказаним вище, позивачу необхідно:

- забезпечити виплату студентам вказану суму добових;

- при формуванні кошторису доходів і видатків враховувати видатки на виплату добових студентам, які перебувають на практиці за межами місця знаходження навчального закладу;

В частині п.6 вимог встановлено - порушення вимог п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 №226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування" трьом випускникам з числа дітей-сиріт зайво виплачено грошової компенсації на придбання одягу, взуття, м`якого інвентарю та обладнання в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та одноразової грошової допомоги в розмірі 6-ти прожиткових мінімумів на загальну суму 13,1 тис. грн., які фактично не працевлаштовані.

У зв'язку з вказаним вище, позивачу необхідно:

- відобразити дебіторську заборгованість перед ПП "Сімбілд" та ТОВ "Арісент текнолоджік Україна" в сумі по 4322,0 грн. та перед ВКПВМР "Вінницямісьтеплоенерго" - в сумі 4436,0 грн.;

- забезпечити стягнення з вищевказаних підприємств, якими видані недостовірні дані про працевлаштування випускників ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, кошти в загальній сумі 13,1 тис.грн.;

Поряд з цим, судом встановлено, що вищезазначений акт ревізії став підставою для винесення відповідачем розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами на реєстраційному рахунку Університету від 10.06.2010 року №131, яке на переконання позивача є спірним, а відтак останній просить суд визнати дії щодо його прийняття протиправними.

Позивач не погодився з окремими положеннями акту ревізії та надав до КРУ у Вінницькій області свої заперечення (а.с. 78-81). Відповідач не прийняв жодного пункту заперечень позивача та 03.06.2010 року надав на них свої висновки №02-03-20-14/3897 (а.с. 82-96).

Судом встановлено, що в даному випадку спірні правовідносини регулюються наступним.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та принципом рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Згідно із частиною 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, їх функції та правові основи діяльності визначені Законом України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" від 26.01.1993р. № 2939-ХІІ (далі Закон № 2939).

Статтею 8 Закону №2939 на Головне контрольно-ревізійне управління України, контрольно-ревізійні управління в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі покладено функції з проведення у підконтрольних установах ревізії фінансово-господарської діяльності, використання і збереження фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильності визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, стану і достовірності бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Права державної контрольно-ревізійної служби визначено ст. 10 цього Закону.

Так, відповідно до п. 1, 7, 8, 9, 10 ст. 10 Закону № 2939 органам контрольно-ревізійної служби надано право: перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами, за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства; накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ, адміністративні стягнення.

Відповідно до ст. 15 Закону №2939 службові особи державної контрольно-ревізійної служби є представниками органів державної виконавчої влади, їх законні вимоги є обовязковими для виконання службовими особами обєктів, що ревізуються.

Що стосується позовних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача по зупиненню операцій з бюджетними коштами на рахунку №0169 Університету, то суд вважає, що вони підлягають до задоволення з наступних підстав.

Стаття 118 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлює, що у разі виявлення бюджетного правопорушення органи Державної контрольно-ревізійної служби України можуть вчиняти такі дії: застосування адміністративних стягнень до осіб, винних у бюджетних правопорушеннях відповідно до закону; зупинення операцій з бюджетними коштами.

Відповідно до вимог ст. 120 того ж Кодексу зупинення операцій з бюджетними коштами полягає у зупиненні будь-яких операцій по здійсненню платежів з рахунку порушника бюджетного законодавства. Механізм зупинення операцій з бюджетними коштами визначається Кабінетом Міністрів України. Зупинення операцій з бюджетними коштами можливе на термін до 30 днів, якщо інше не передбачено законом.

"Порядком зупинення операцій з бюджетними коштами" (далі - Порядок), затвердженим Наказом Державного казначейства України від 18.11.2002 № 213 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2002 № 1627 "Про механізм зупинення операцій з бюджетними коштами", встановлені правила та процедура прийняття розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами.

З березня по квітень 2010 року КРУ у Вінницькій області було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Вінницького національного технічного університету за період з 01.01.2008 року по 01.03.2010 року.

За результатами перевірки 30.04.2010 року складено ОСОБА_6 ревізії фінансово-господарської діяльності Університету №03-13/07, в якому відображені встановлені факти порушень та недоліки.

На підставі зазначеного ОСОБА_6, 08 червня 2010 року КРУ у Вінницькій області винесено вимогу про усунення порушень, виявлених ревізією, в строк до 25 червня 2010 року.

10 червня 2010 року КРУ у Вінницькій області прийнято ОСОБА_10 № 131 про зупинення операцій з бюджетними коштами на рахунках, відкритих в органах Державного казначейства, яким зупинено операції з бюджетними коштами Університету на рахунку №0169 за кодом програмної класифікації видатків 2201160 на строк до 10 липня включно.

Підставою для прийняття вказаного ОСОБА_10 зазначено виявлення порушення вимог чинного законодавства, в частині недотримання Університетом бюджетного процесу при формуванні та виконанні спеціального фонду кошторису, що стало наслідком недоотримання останнім доходів на суму 1233,9 тис. грн., а саме:

- в порушення ст.3, ст.4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимоги щодо їх утворення та напрями використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 №659, п.5 Порядку надання платних послуг державними навчальними закладами, затвердженим наказом Міністерства освіти, Міністерства фінансів та Міністерства економіки України від 27.10.1997 №383/239/131, в Університеті станом на 01.03.2010 року, 882 студентам не нараховано плати за навчання за другу половину 2009/2010 навчального року, вартість якої становить 1233914,12 гривень. Згідно укладених із студентами договорів, граничний термін внесення плати за навчання визначено 28.02.2010 року. При цьому, згідно даних бухгалтерського обліку Університету плату за навчання 427 студентам денної форми навчання та 455 заочної станом на 01.03.2010 року не нараховано. Згідно даних фінансової звітності дебіторська заборгованість в Університеті перед студентами станом на 01.03.2010 року не рахувалась. Зазначене також призвело до внесення недостовірних даних до Звіту про заборгованість за бюджетними коштами (ф.7) за лютий 2010 року, в частині заниження розміру дебіторської заборгованості на 1233914,12 грн., чим порушено п.2 Порядку складання місячної та квартальної фінансової звітності у 2009 році установами та організаціями, які отримують кошти державного або місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 25.03.2009 №123.

Згідно зі статтею 2 Закону №2939 органи державної контрольно-ревізійної служби за результатами інспектування складають акти ревізій. У разі виявлення бюджетного правопорушення при проведенні ревізії цей факт фіксується в акті ревізії.

На підставі наведеного, суд не вбачає проблемних питань щодо визначення уповноваженого органу, який має фіксувати бюджетне правопорушення та застосовувати до порушника відповідні заходи впливу, так як дане питання чітко регламентовано законодавством.

Втім, аналізуючи встановлене правопорушення, суд прийшов до висновку, що воно носить формальний характер, оскільки не зафіксовано в акті ревізії у повній відповідності до Бюджетного кодексу України та вимог нормативно-правових актів, які регулюють бюджетні відносини, тобто некваліфіковано як бюджетне правопорушення в розумінні ст.ст. 7, 51, 116 БК України, і тому була відсутня необхідність у зупиненні операцій, а його усунення не потребувало зупинення операцій з бюджетними коштами.

Поряд з цим, суд звертає увагу відповідача на те, що згідно з п.п. 1, 2 Порядку, санкція у вигляді зупинення операцій з бюджетними коштами застосовується органами державної контрольно-ревізійної служби в разі вчинення об'єктом контролю бюджетного правопорушення.

Водночас усунення цього правопорушення є підставою для відновлення операцій з бюджетними коштами (п. 10 Порядку). Як вбачається з матеріалів справи КРУ у Вінницькій області вважає порушенням недоотримання доходів на суму 1233,9 тис. грн., при цьому Університет вважає, що факт порушення відсутній, оскільки вказану суму, становить сума, яку студенти не встигли перерахувати у якості плати за навчання. Проте згідно наказу по Університету №116-0 від 30.04.2010 року студенти мають право вносити плату за навчання, як за все друге півріччя навчального року, так і помісячно до 5го числа місяця, наступного за звітним. Поряд з цим, у судовому засіданні зясовано, що студенти фактично внесли плату за навчання, і відповідно заборгованість погашалась, свідченням чого є розпорядження відповідача №131, у якому вказується сума 1233,9 тис. грн, а у листі того ж відповідача №02-03-20-14/3991 "Про усунення порушень виявлених ревізією у Вінницькому національному технічному університеті", вказується, що заборгованість по платі за навчання вже внесена у сумі 944,5 тис. грн. і становить лише 289,4 тис. грн. Таким чином, якщо порушення і мало місце, то відповідно до Головної книги та меморіальних ордерів оглянутих у судовому засіданні дане порушення було ліквідовано. Тобто у березні 2010 року виявлене в ході ревізії порушення було усунуто і станом на 01.04.2010 року, відображено у звітності, про що повідомлялись перевіряючі КРУ у Вінницькій області.

Враховуючи викладене, суд вважає, що застосування вищезазначеної санкції в разі усунення Університетом правопорушення під час проведення ревізії було недоцільним.

Наведені обставини свідчать про те, що прийняття відповідачем ОСОБА_10 № 131 відбулось з порушенням використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Крім того, ОСОБА_10 про зупинення операцій з бюджетними коштами прийнято не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки позбавило позивача можливості використовувати бюджетні кошти, необхідні для здійснення головних завдань Університету а саме: здійснення освітньої діяльності певного напряму, яка забезпечує підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційних рівнів бакалавра, спеціаліста, магістра і відповідає стандартам вищої освіти; здійснення наукової і науково-технічної, творчої, мистецької, культурно-виховної, спортивної та оздоровчої діяльності; забезпечення виконання державного замовлення та угод на підготовку фахівців з вищою освітою; здійснення підготовки наукових і науково-педагогічних кадрів та їх атестація; вивчення попиту на окремі спеціальності на ринку праці і сприяння працевлаштуванню випускників; забезпечення культурного і духовного розвитку особистості, виховання осіб, які навчаються в Університеті, в дусі патріотизму і поваги до Конституції України; підвищення освітньо-культурного рівня громадян, а тому несвоєчасне фінансування поточних питань у ході здійснення головних завдань навчального закладу освіти призводить до порушення прав Університету.

Встановлена судом обставина свідчить, що ОСОБА_10 відповідач прийняв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); не безсторонньо (упереджено); без дотримання пропорційності, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та інтересами окремої особи.

Судом також встановлені порушення відповідачем правил та процедури прийняття ОСОБА_10 про зупинення операцій з бюджетними коштами, які передбачені Порядком.

Так, п.3 Порядку встановлює, що якщо факт бюджетного правопорушення зафіксовано в акті ревізії, то протокол про бюджетне правопорушення не оформляється. Рішення про зупинення операцій з бюджетними коштами приймається уповноваженим органом у формі розпорядження (додаток 1) на підставі протоколу про бюджетне правопорушення протягом трьох робочих днів з дня його підписання або акта ревізії протягом десяти робочих днів з дати його реєстрації, а в разі наявності заперечень (зауважень) до акта ревізії - протягом трьох робочих днів з дати надання письмового висновку щодо таких заперечень (зауважень).

В судовому засіданні встановлено, що акт ревізії КРУ у Вінницькій області складено 30.04.2010 року. При цьому висновки на заперечення позивачу направлені 03.06.2010 року. Вищезазначене підтверджується копіями примірника №2 акту ревізії та супровідного листа "Про направлення висновків на заперечення" №02-03-20-14/9897 (а.с. 24-77, 82).

Оскаржуване ОСОБА_10 прийнято КРУ у Вінницькій області 10.06.2010 року, тобто в порушення триденного терміну на його прийняття. Більш того, дане розпорядження направлене лише 21.06.2010 року установі порушнику - Університету, тобто з порушенням терміну (2 робочих дня з дня його реєстрації) визначеного п.5 Порядку, а перший його примірник взагалі не надходив до відповідного органу Державного казначейства, що підтверджується відповіддю Головного управління Державного казначейства у Вінницькій області від 10.09.2010 №04-29/1758 наданою на запит КРУ у Вінницькій області від 07.09.2010 №02-10-20-14/6370 (а.с. 125,126 Том №2)

Окрім того, відповідно до додатку №1 п.3 Порядку, невірно зазначено дату документу, в якому зафіксовано бюджетне правопорушення (30.05.2010 року), а також не зазначено строк в календарних днях, на який зупиняються операції з бюджетними коштами на рахунку позивача (до 30 календарних днів), а лише вказано термін "до 10 липня 2010 року включно".

Наведене свідчить, що ОСОБА_10 відповідача прийнято не добросовісно, не розсудливо, не своєчасно, тобто в порушення вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому є незаконним.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача по висуненню вимог вжити заходів щодо надходження до спеціального фонду Університету недоотриманої орендної плати в сумі 112.8 тис. грн., то суд вважає, що вони підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що в договорах оренди, укладених Університетом за погодженням з РВ ФДМ України по Вінницькій області, застосовано пропорції розподілу орендної плати 70 відсотків балансоутримувачу та 30 відсотків до Державного бюджету відповідно до ч.7 п.17 "Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786. Подібно, в договорах оренди, орендодавцем в яких виступає РВ ФДМ України по Вінницькій області застосовано пропорції розподілу орендної плати 30 відсотків балансоутримувачу та 70 відсотків до Державного бюджету відповідно до ч.3 п.17 згаданої Методики.

Органом державної влади, який здійснює державну політику у сфері оренди державного майна є Фонд державного майна. Одним із завдань Фонду є здійснення повноважень орендодавця майна державних підприємств і організацій, їх структурних підрозділів.

Законом України "Про оренду державного та комунального майна", встановлено, що методика розрахунку, пропорції розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем та порядок використання орендної плати визначаються: Кабінетом Міністрів України для обєктів, що перебувають у державній власності; органами, уповноваженими Верховною радою Автономної Республіки Крим, - для обєктів, що належать Автономній Республіці Крим; органам місцевого самоврядування для обєктів, що перебувають у комунальній власності.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 затверджено Методику розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна (далі Методика), якою встановлено, що у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується: за нерухоме майно державних підприємств, організацій 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Таким чином, укладаючи договори оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі Університету, РВ ФДМ України по Вінницькій області встановлювало розподіл плати за оренду відповідно до згаданого вище відсоткового співвідношення.

Водночас, Методикою передбачено, що у разі оренди майна бюджетних установ орендна плата спрямовується до державного бюджету у розмірі, встановленому Законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно п.6 ст.2 БК України, бюджетна установа це орган, установа чи організація, визначені Конституцією України, а також установа чи організація, створені в установленому порядку органами державної влади, органами влади АР Крим чи органами місцевого самоврядування, які повністю утримуються за рахунок державного чи місцевих бюджетів. Бюджетні установи є неприбутковими. При цьому власні надходження бюджетних установ, які утримуються за рахунок державного бюджету, розглядаються як кошти спеціального фонду Державного бюджету України, що щорічно підтверджуються законом про Державний бюджет України, і які є складовою частиною доходів Державного бюджету України (ст.ст. 13, 29 БК України). Кожною бюджетною установою складається кошторис, який є основним плановим документом, що надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень.

Згідно з "Положенням про Реєстр неприбуткових організацій та установ", затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 11.07.1997 №232, установи (організації), які згідно з вимогами Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" звільненні від сплати податку на прибуток, заносяться до Реєстру неприбуткових установ (організацій). При включенні неприбуткової установи (організації) до бази Реєстру їй ставиться (по її ідентифікаційному номеру) відповідна ознака неприбуткової установи (організації).

Поряд з цим, слід зазначити, що основними документами, які підтверджують приналежність установи (організації) до установи (організації), яка повністю утримується за рахунок державного бюджету є: статут (положення) установи (організації); кошторис установи (організації); довідка від Державної податкової адміністрації про внесення неприбуткової установи (організації) до Реєстру неприбуткових організацій та установ з структурною ознакою неприбуткової установи (організації) 0001 або 0002.

Статутом Університету, затвердженим Міністерством освіти і науки України (далі МОН України) 23.09.2003 року, визначено джерела фінансування Університету. Це кошти державного бюджету та додатково: кошти, одержані за навчання, підготовку і перепідготовку, атестацію, підвищення кваліфікації кадрів; плати за надання додаткових освітніх послуг; добровільні грошові внески, матеріальні цінності, отриманні від підприємств, установ, організацій, окремих громадян тощо. Таким чином фінансування Університету здійснюється не виключно за рахунок державного бюджету, та відповідно його не включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій як бюджетну установу. Як вбачається з довідки про взяття на обліку платника податків, виданою 08.10.2003 року Державною податковою інспекцією у м. Вінниці за № 1064 (а.с. 21) визначено, що Університет є неприбутковою установою із ознакою неприбутковості 0014. Така ознака надається науково дослідним установам та вищим навчальним закладам ІІІ-ІV рівнів акредитації, внесеними до Державного реєстру установ, яким надається підтримка держави. Оскільки Університет не є бюджетною установою, що повністю утримується за рахунок державного бюджету, співвідношення 50 відсотків до 50 відсотків у спрямуванні орендної плати, як було передбачено Законами України "Про державний бюджет України на 2008 рік" та "Про Державний бюджет України на 2009 рік", до договорів оренди, укладених на майно Університету, не застосовується.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для повернення коштів з державного бюджету до спеціального фонду Університету, оскільки закладений у цих договорах розподіл орендної плати відповідає вимогам Методики.

Окрім того, судом встановлено, що жодним нормативно-правовим актом України, ні статутом Вінницького національного технічного університету, заснованого на державній формі власності і підпорядкованого Міністерству освіти і науки України, який затверджений 23 вересня 2003 року МОН України, Університету не надано повноважень, в частині самостійного внесення змін до договорів оренди, шляхом укладання додаткових угод із орендарями приміщень, балансоутримувачем яких є Університет, проте орендодавцем в яких, все ж таки виступає РВ ФДМ України по Вінницькій області.

Як вище зазначалось, приписами ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Водночас, стосовно посилань представників відповідача на факт порушення позивачем вимог п. 32 ст.2 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" та п.30 ст.2 Закону України "Про державний бюджет на 2009 рік", внаслідок чого незабезпечено перерахування до Державного бюджету отриманої орендної плати за 2008 2009 роки в сумі 9,6 тис. грн. та недоотримано спеціальним фондом закладу коштів в сумі 112,8 тис. грн., варто відзначити наступне.

Конституція України у ст. 92 визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів (Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008).

Аналізуючи позовні вимоги, щодо визнання протиправними дій КРУ у Вінницькій області по висуненню вимоги забезпечити надходження до спеціального фонду плати за навчання в сумі 289,4 тис. грн., суд приходить до висновку, що дані дії відповідача є безпідставними, з огляду на те, що основні причини появи такої заборгованості виникли не з вини позивача, а внаслідок дій студентів, які не встигли перерахувати вказану суму у якості плати за навчання. Свідченням того що, Університетом вживались всі необхідні та можливі заходи для погашення заборгованості є наказ по Університету від 30 квітня 2010 року №116-0 "Про корекцію термінів внесення плати за навчання студентами, що навчаються на умовах надання платних послуг", яким по суті приведено у відповідність вимоги фінансових органів та вимоги, стосовно того, що будь-яка послуга повинна авансуватись лише один раз, а оплачуватись остаточно лише після її надання у повному обсязі (а.с.103 Том №1). Тобто, згідно з цим наказом, отриманні студентами освітні послуги мають оплачуватись ними помісячно не пізніше 5 числа наступного місяця по мірі надання цих послуг Університетом. У судовому засіданні представники позивача пояснили, що вимагання оплати за навчання авансом за друге півріччя є некоректними діями, оскільки можливі ситуації ненадання освітніх послуг з різних причин та звернення громадян до судових органів з метою повернення коштів, на які послуги не надавались. Також судом встановлено, що станом на 30.06.2010 року не оплачено за навчання лише 18,9 тис. грн., зокрема тими студентами, які відраховані і не отримували освітні послуги в останні місяці. Документальним підтвердженням того факту, що порушення, в частині недоотримання Університетом плати за навчання в сумі 289,4 тис. грн., було фактично усунуто на момент вчинення відповідачем дій щодо висунення своєї вимоги є те, що станом на 01.04.2010 року нарахування плати за навчання було відображено в Головній книзі та відповідному меморіальному ордері (а.с. 104-107 Том №1).

З урахуванням викладеного, адміністративний позов в цій частині позовних вимог як обґрунтований також підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача по висуненню вимог врахувати всі понесені витрати до калькуляцій собівартості путівок в Спортивно-оздоровчий таборі "Супутник" та вимог забезпечити надходження до спеціального фонду Університету недоотриманих коштів від реалізації путівок на суму 13,0 тис. грн., то суд вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що всі споруди та матеріальні цінності Спортивно-оздоровчого табору "Супутник" знаходяться на балансі Університету, оскільки згідно п.10.2 Статуту Університету табір є структурним підрозділом кафедри фізичного виховання Університету та тренувальною базою для підготовки спортсменів. Крім того, на цій земельній ділянці розташований радіо полігон, для проведення науково-дослідних робіт в області радіо технологій. Кафедра фізичного виховання та радіо полігон, розташовані на території Спортивно-оздоровчого табору "Супутник", функціонують протягом року, а оздоровлення студентів та співробітників організовується тільки в літній період. З метою збереження та утримання у придатному стані обєктів та майна, (у тому числі збереження та охорони основних засобів, які знаходяться на балансі Університету та використовуються для проведення тренувань спортивних команд навчального закладу) виділено 0,5 ставки завідуючої господарством за рахунок коштів спеціального фонду.

Аргументуючи свою позицію, представники відповідача посилались на те, що відповідно до п.1.8.2.1 Статуту Університету Спортивно-оздоровчий табір "Супутник" є структурним підрозділом Інституту гуманітарно-педагогічних проблем та виховання. При цьому в ході ревізії та при наданні заперечень позивач не надав відповідачу підтверджуючі документи щодо використання табору протягом року в навчальних цілях. Крім того, при затвердженні кошторису табору у 2008 та 2009 роках, в порушення вимог п. 2 Порядку надання платних послуг державними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти, Міністерства фінансів та Міністерства економіки України від 27.10.1997 №383/239/131, в частині включення в ціну послуги оплати праці, при розрахунку не було включено оплату праці з нарахуваннями завідуючому господарством.

Проте дійсні обставини справи дають підстави для твердження про те, що така позиція відповідача є помилковою, виходячи з наступного.

Законодавством, що регулює порядок надання платних послуг державними навчальними закладами є вищезазначений спільний наказ Міністерств освіти, фінансів та економіки України. Так, згідно п.2.1 Порядку №383 розмір плати за той чи інший вид послуги визначається на підставі її ціни. Відповідно до п. 2.2 Порядку №383, базою для визначення ціни послуги є розрахунок валових витрат, повязаних з наданням послуги.

В свою чергу, п. 2.3 Порядку передбачено, що при визначенні валових витрат необхідно керуватись ст.5 Закону України від 22.05.1997 №283/97-ВР "Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

За цим Законом валовими витратами є: витрати на оплату праці; внески на соціальні заходи (на державне соціальне страхування, державне пенсійне страхування тощо); матеріальні витрати, в т.ч. на придбання сировини, матеріалів, палива, енергії, інструменту, пристроїв, спеціального одягу і взуття, захисних пристроїв та спеціального харчування у випадках, передбачених законодавством; проведення поточного ремонту, технічний огляд і технічне обслуговування основних фондів, що використовуються для надання послуг; службові відрядження, оплата послуг зв'язку, засобів сигналізації, дозволів (ліцензій) для надання платних послуг і таке інше; амортизація основних фондів, що використовуються для надання послуг; інші витрати, зокрема, витрати на реалізацію послуг, сплату процентів за фінансовими кредитами тощо. До ціни послуги, окрім зазначених витрат, зараховується прибуток (якщо такий планується), обов'язкові податки, відрахування, платежі, збори відповідно до чинного законодавства.

Підставою для надання конкретного виду платних послуг, які можуть надаватись навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності (далі навчальні заклади), згідно п.п 1.1 Порядку №383 є договір (контракт) з фізичною або юридичною особою, в якому визначається порядок надання послуги, розмір та терміни оплати за надану послугу; заява фізичної особи.

Разом з тим, аналіз положень Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" від 27.08.2010 №796 та встановлених обставин справи дає змогу вести мову про те, що по суті надання навчальним закладом послуг у сфері охорони здоров`я, відпочинку, дозвілля, оздоровлення, туризму, фізичної культури та спорту є діяльністю уповноважених посадових осіб цього навчального закладу, що беруть участь у наданні послуг та дії яких безпосередньо спрямовані на:

- забезпечення проживання, відпочинку та оздоровлення у дитячо-юнацьких, спортивно-оздоровчих таборах, санаторіях-профілакторіях, пансіонатах, на базах туризму та відпочинку;

- проведення групових та індивідуальних занять з фізичної культури та спорту з використанням відповідної матеріально-технічної бази навчальних закладів, якщо це не передбачено навчальними планами та не належить до діяльності, що фінансується за рахунок коштів загального фонду державного та місцевих бюджетів;

- надання у тимчасове користування спортивного інвентарю та обладнання, якщо це не передбачено навчальними планами та не належить до діяльності, що фінансується за рахунок коштів загального фонду державного та місцевих бюджетів;

- організація, проведення спортивних, фізкультурно-оздоровчих заходів (у тому числі міжнародних) з використанням відповідної матеріально-технічної бази навчальних закладів, якщо це не передбачено навчальними планами та не належить до діяльності, що фінансується за рахунок коштів загального фонду державного та місцевих бюджетів;

- організація, проведення індивідуальних екскурсій для відвідувачів та організованих груп у структурних підрозділах навчальних закладів (музеях, ботанічних садах, заповідниках тощо);

З наведених вище положень та міркувань, суд дійшов висновку, що діяльність спрямована на утримання обєктів та майна Спортивно-оздоровчого табору "Супутник", як і будь-якого іншого майна, що знаходиться на балансі Університету, не входить до зазначеного вище переліку послуг, які можуть надаватись навчальним закладом, проте дані дії необхідно здійснювати незалежно від того, буде організовано сезонний літній відпочинок (в розумінні поняття надання платних послуг), чи ні. Отже до розрахунку собівартості путівок (при визначенні вартості платної послуги) необхідно включати лише ті валові витрати (в.т.ч. витрати на оплату праці), які безпосередньо повязані з організацією сезонного літнього відпочинку у таборі, тобто наданням платної послуги, за винятком витрат не повязаних з наданням цієї послуги.

Що стосується позовних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача по висуненню вимог при формуванні кошторису доходів і видатків Університету враховувати видатки на виплату добових студентам, які перебувають на практиці за межами місця знаходження навчального закладу та вимог забезпечити виплату студентам суми добових витрат, та суд зазначає наступне.

Не надано суду чіткого пояснення з боку представників відповідача і щодо резонності зобовязання позивача враховувати при формуванні кошторису доходів і видатків Університету видатки на виплату добових студентам, оскільки згідно наказів про проведення робочого триместру від 24.03.2009 №86 та від 25.11.2009 №297 (а.с. 128, 129 Том №1) студенти зараховуються в штат іншого підприємства, установи чи організації. Суть робочого триместру полягає у тому, що на цей період часу (третину навчального року) студенти приймаються на роботу на різні підприємства, де працюють за своїми майбутніми спеціальностями або робітничими професіями, які вони отримали в Університеті. При цьому на підприємствах студенти вступають у трудові відносини та отримують заробітну плату. Такий навчальний процес в Університеті регламентований наказом Міністерства вищої та середньої освіти УРСР №86 від 04.04.1991 року, "Про проведення експерименту з нової технології підготовки фахівців у Вінницькому політехнічному інституті". Згодом Вінницький політехнічний інститут став університетом якому було надано статус національного, при цьому вищевказаний наказ не втратив свою чинність і на даний час, а тому дія експерименту продовжується. Оскільки робочий триместр не вважається навчальною або виробничою практикою, то і відповідно Університет не мав право оплачувати відрядження працівникам іншої установи, підприємства чи організації.

З урахуванням принципу пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення суд вважає за необхідне також врахувати наступні пояснення позивача.

Зокрема, у період проведення ревізії в Університеті, одночасно з перевіряючими КРУ у Вінницькій області здійснювалась перевірка Міністерством освіти і науки України (далі МОН України). За наслідками цієї перевірки (довідка від 29.04.2010 року (а.с. 146-162) порушень стосовно організації робочого триместру та працевлаштування випускників не встановлено. Тобто МОН України у своїй довідці не вказано на наявність порушень чинного законодавства та протиправність дій Університету при працевлаштуванні випускників та не виплаті добових під час робочого триместру студентам, які працювали на підприємствах і отримували там заробітну плату, а відтак суд вважає, що в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача по висуненню вимог відобразити дебіторську заборгованість перед ПП "Сімбілд" та ТОВ "Арісент текнолоджік Україна" в сумі по 4322,0 грн. та перед ВКПВМР "Вінницямісьтеплоенерго" - в сумі 4436,0 грн. та вимог забезпечити стягнення з вищевказаних підприємств, якими видані недостовірні дані про працевлаштування випускників ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, кошти в загальній сумі 13,1 тис. грн., то суд вважає, що вони підлягають до задоволення з наступних підстав.

Варто відзначити, що відповідач звернув до позивача дійсно конкретну вимогу, а саме відобразити дебіторську заборгованість перед ПП "Сімбілд" та ТОВ "Арісент текнолоджік Україна" в сумі по 4322,0 грн. та перед ВКПВМР "Вінницямісьтеплоенерго" - в сумі 4436,0 грн. виконання якої, в подальшому передбачає вжиття заходів шляхом проведення претензійно-позовної роботи з метою стягнення із цих підприємств грошової компенсації у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів, що розцінюється судом як вчинення дій спрямованих на забезпечення виконанням іншої вимоги.

Однак при вчиненні КРУ у Вінницькій області дій по висуненню згаданих вище вимог та при доказуванні обставин по справі, представники відповідача не врахували тієї обставини, що предявлення претензій чи звернення за захистом своїх прав до суду є нічим іншим як субєктивним правом юридичних осіб, і не може бути реалізованим на виконання вказівки органу контролю чи будь-якого іншого органу, оскільки як зазначено в ч.5 ст.19 Господарського кодексу України незаконне втручання та перешкоджання господарської діяльності субєктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Положеннями п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 №992 "Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" (далі Порядок №992), встановлено, що випускник зобовязаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. Пункт 17 Порядку №992 вказує на те, що випускники вищих навчальних закладів працевлаштовуються на місця, доведені до вищого навчального закладу виконавцями державного замовлення. Функції формування державних замовлень і координації роботи державних замовників покладено на Міністерство економіки та з питань європейської інтеграції. В свою чергу, п.20 Порядку №992 регламентує, що молодий фахівець повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. При цьому Університет несе відповідальність за студента тільки до моменту отримання останнім диплому про закінчення навчального закладу. Тобто, Університет виконує свої зобовязання перед випускниками шляхом надання їм якісної підготовки і видання направлення для працевлаштування.

У судовому засіданні встановлено, шляхом дослідження доказів, що особи з числа-сиріт (ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9В.) фактично надали Університету повідомлення про направлення на роботу, що і були підтвердженням їх працевлаштування згідно направлень (а.с.133-135 Том №1). В свою чергу, Університет виплатив допомогу зазначеним вище особам на підставі Постанови Кабінету Міністрів України "Про Порядок поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування" від 05.04.1994 №226, оскільки ні на момент виплати допомоги і компенсації, ні до часу надання акту ревізії, Університету не було відомо про те, чи працюють його випускники за направленнями. При тому, що в оригіналах довідок (повідомлень) про працевлаштування вказувалось на те, що випускники працевлаштовані.

Більше того, суд зауважує на тому, що обовязок доказування згідно ч. 2 ст. 71 КАС України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 79 КАС України встановлено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

В силу ч. 6 ст. 71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Проте в ході судового розгляду, представники відповідача не належно скористались своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 71 КАС України, оскільки останні не надали суду достатньо доказів, в тому числі і документально підтверджених (нормативно закріплених), а також не навели суду переконливої законодавчо обґрунтованої аргументації в спростування позиції позивача, яка полягала у тому, що жодним нормативно правовим актом України Університету не надано повноважень втручатись у діяльність інших підприємств, установ, організацій, вимагаючи у них відомості щодо їх працівників та контролювати чи працюють випускники згідно виданих Університетом направлень.

Отже, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку щодо неналежного виконання суб`єктом владних повноважень його обов'язку щодо доказування правомірності своїх дій, закріпленого частиною 2 статті 71 КАС України.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищезазначене, повно, всебічно дослідивши докази по справі, обєктивно оцінивши їх, суд приходить до висновку позов задовольнити повністю.

Виходячи з пояснень сторін, досліджених доказів та встановлених на підставі них фактів і правовідносин, аналізу приведених норм законів і інших нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що дії відповідача, в частині висунутих вимог викладених у змісті листа КРУ у Вінницькій області від 08.06.2010 №02-03-20-14/3991, а саме вжити заходів щодо надходження до спеціального фонду Вінницького національного технічного університету недоотриманої орендної плати в сумі 112,8 тис. грн.; забезпечити надходження до спеціального фонду плати за навчання в сумі 289,4 тис. грн.; врахувати всі понесені витрати до калькуляцій собівартості путівок в спортивно-оздоровчий табір "Супутник"; забезпечити виплату студентам суми добових витрат; по висуненню вимоги при формуванні кошторису доходів і видатків Вінницького національного технічного університету враховувати видатки на виплату добових студентам, які перебувають на практиці за межами місця знаходження навчального закладу; відобразити дебіторську заборгованість перед ПП "Сімбілд", ТОВ "Арісент технолоджік Україна" в сумі 4322,0 грн. та перед ВКПВМР "Вінницяміськтеплоенерго" в сумі 4436 грн. та забезпечити стягнення з ПП "Сімбілд", ТОВ "Арісент технолоджік Україна", ВКПВМР "Вінницяміськтеплоенерго", якими видані недостовірні дані про працевлаштування випускників ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, коштів в загальній сумі 13.1 тис. грн., - не відповідають вимогам ст. 19 Конституції України.

Згідно п.1 ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторна повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ході судового розгляду відповідач, як субєкт владних повноважень, в частині висунутих позивачу вимог про усунення виявлених ревізією порушень, не довів належним чином правомірність вчинених ним дій, а надані заперечення не спростовують обставини на які посилається позивач - тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач не діяв в межах наданих йому законом повноважень та не довів суду правомірність своїх дій, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. 8 Конституції України, ст.ст.4, 8, 17, 50, 94, 161-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати дії Контрольно - ревізійного управління у Вінницькій області по зупиненню операцій з бюджетними коштами на рахунку №0169 Вінницького національного технічного університету; по висуненню вимоги вжити заходів щодо надходження до спеціального фонду Вінницького національного технічного університету недоотриманої орендної плати в сумі 112,8 тис.грн.; по висуненню вимоги забезпечити надходження до спеціального фонду плати за навчання в сумі 289,4 тис.грн.; по висуненню вимоги врахувати всі понесені витрати до калькуляцій собівартості путівок в спортивно-оздоровчий табір "Супутник"; по висуненню вимоги забезпечити виплату студентам суми добових витрат; по висуненню вимоги при формуванні кошторису доходів і видатків Вінницького національного технічного університету враховувати видатки на виплату добових студентам, які перебувають на практиці за межами місця знаходження навчального закладу; по висуненню вимоги відобразити дебіторську заборгованість перед ПП "Сімбілд", ТОВ "Арісент технолоджік Україна" в сумі 4322,0 грн. та перед ВКПВМР "Вінницяміськтеплоенерго" в сумі 4436 грн.; по висуненню вимоги про забезпечення стягнення з ПП "Сімбілд", ТОВ "Арісент технолоджік Україна", ВКПВМР "Вінницяміськтеплоенерго", якими видані недостовірні дані про працевлаштування випускників ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, коштів в загальній сумі 13.1 тис. грн., протиправними.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Вінницького національного технічного університету (вул. Хмельницьке шосе, 95, м. Вінниця, 21021, , р/р 0077 в ГУДКУ у Вінницькій області, МФО 802015) 3,40 (три гривні 40 копійок) в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 27.09.10

Суддя Чернюк Алла Юріївна