Справа № 2-а-5242/10/0270
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2011 р. Справа № 2-а-5242/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

при секретарі судового засідання: Колос Мирославі Сергіївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: начальника територіального Управління Головавтотрансінспеції у Вінницькій області ОСОБА_3

про: скасування постанови

ВСТАНОВИВ :

22 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до начальника ОСОБА_4 управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області (ТУ ГДІАТ у Вінницькій області) ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про застосування фінансових санкцій від 09.06.2010 року №088803.

Відповідно до вищезгаданої постанови , до позивача була застосована штрафна санкція у розмірі 1700,00 грн. за порушення вимог статті 39 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ Про автомобільний транспорт (ОСОБА_5 №2344), а саме: відсутність договору із замовником, квитанції про оплату транспортних послуг, договору обовязкового страхування.

Позивач, посилаючись на те, що оскаржувана постанова не ґрунтується на чинному законодавстві та протирічить вимогам вказаного Закону, звернувся до суду з її оскарженням.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2010 року відкрито провадження і адміністративна справа призначена до розгляду.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю посилаючись, на обставини які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що постанова про застосування до позивача штрафних санкцій була винесена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для задоволення позову немає.

Суд вислухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, повно, обєктивно та всебічно дослідивши надані у справу докази на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності й надавши їм юридичну оцінку встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 16.07.2004р.

Судом встановлено, що 19.05.2010 року інспекторами ТУ ГДІАТ у Вінницькій області проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

У процесі здійснення перевірки було перевірено транспортний засіб Mercedes-Benz 311 CDI державний номерний знак НОМЕР_1 (водій ОСОБА_6А.), який належить ОСОБА_1 та виявлено факт порушення, а саме: надання послуг з пасажирських перевезень, без договору із замовником про надання транспортних послуг, відсутність квитанції про оплату транспортних послуг, договору обовязкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

09.06.2010року відповідачем було винесено постанову №088803 про застосування фінансових санкцій, відповідно до якої до ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції в розмірі 1700,00 грн., відповідно до ч.1 абз. 3 ст.60 Закону N2344-III.

До спірних правовідносин слід застосувати наступні положення законів.

Основні засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України Про автомобільний транспорт від 5 квітня 2001 року N 2344-III (далі-Закон №2344).

Абзац 3 статті 60 Закону №2344 передбачає відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Статтею 39 Закону №2344 передбачаються документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, зокрема для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Враховуючи вищезазначене, суд не може погодитися з позицією позивача та вважає, що відповідачем не було допущено порушення застосування до останнього вимог ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 11.07.2007 року отримав ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів, строк дії ліцензії встановлений до 10.07.2012р.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач отримав ліцензійну картку Серія АА №507025, з дозволом на внутрішні перевезення пасажирів автомобільними транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) на транспортному засобі Mercedes-Benz 311 CDI державний номерний знак № НОМЕР_2, номер тимчасового реєстраційного талону ДАО №919848, який дійсний до 01.10.2012р.

Також із матеріалів справи вбачається, що 22.06.2009 року між ТОВ АТП Слободянюк та позивачем укладено договір №07-09 про надання послуг на право перевезення підприємцем пасажирів автомобільним транспортом.

Як свідчать норми ст. 17 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності, ліцензіат зобов'язаний повідомляти орган ліцензування про всі зміни даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії. У разі виникнення таких змін ліцензіат зобов'язаний протягом десяти робочих днів подати до органу ліцензування відповідне повідомлення в письмовій формі разом з документами або їх нотаріально засвідченими копіями, які підтверджують зазначені зміни.

Судом встановлено, що 29.10.09р. між позивачем та ОСОБА_7 укладено трудовий договір, відповідно до якого останній працює у позивача водієм, та який 21.11.2009р. в присутності посадової особи Ленінського РЦЗ за власним бажанням розірвано, проте, вказаний договір у встановлений законодавством строк не наданий позивачем органу ліцензування, що є порушенням вимог ст. 17 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності.

У своїх поясненнях позивач посилається на те, що на час проведення перевірки вищезазначений автомобіль не використовувався ним для надання послуг та ліцензійна картка була у нього, а тому водій ОСОБА_6 не міг здійснювати перевезення та надавати інспекторам ГДІ документи для перевірки.

Такі посилання позивача судом оцінюються критично, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, заява про анулювання ліцензійної картки серії АА №507025 на автобус Merсedes-Benz 311 CDI була надана ОСОБА_1 до ТУ ГДІ у Вінницькій області лише 30.05.2010 року, а отже на момент здійснення перевірки ліцензійна картка була у позивача та могла бути надана його працівником для перевірки.

Посилання позивача на те , що для огляду інспекторам ГДІ водій ОСОБА_6 надав підроблену ліцензійну картку, не береться судом до уваги, оскільки до повноважень інспекторів ГДІ не належить перевіряти фальшивість предявлених документів.

Таким чином, позивачем порушено вимоги ст. 17 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності. ОСОБА_5 визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування.

Крім того, 27.05.2010р. на адресу позивача ОСОБА_4 управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області направлено постанову №088803 про застосування до ОСОБА_1 фінансових санкцій. Як вбачається із поштової довідки дане повідомлення повернулось на адресу відповідача 10.06.2010р. із зазначенням причини повернення за закінченням терміну зберігання. Позивач це пояснює тим , що змінив місце реєстрації, але на новому місце проживання ще не зареєструвався. Проте, відповідно до норми ст. 17 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності, ліцензіат зобов'язаний повідомляти орган ліцензування про всі зміни даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії, а тому позивач зобовязаний був повідомити відповідача про зміну місця проживання (перебування, знаходження). Таким чином орган ліцензування не був обізнаний про зміни, а тому правомірно надсилав постанову за вказаною в документах адресою. Дана постанова вважається врученою.

Як вбачається з матеріалів справи, відсутні підстави для скасування постанови від 09.06.2010р. №088803 про застосування фінансових санкцій до ОСОБА_1

Відповідно до ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесених відповідачем витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 13.01.11

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна