Справа № 823/1274/16
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року справа № 823/1274/16

м. Черкаси

11 год. 25 хв.

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М.,

секретаря Тараненка М.О.,

за участю:

представників позивача ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 (за довіреностями),

представника відповідача ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області ОСОБА_5 - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Черкаській області, про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ФОП ОСОБА_6, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області № від 13.05.2016, яким ФОП ОСОБА_2 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 49 973,00 грн. та накладено штрафні (фінансові) санкції в сумі 12 493,25 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області № від 13.05.2016, яким зменшено ФОП ОСОБА_2 розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 47 083,00 грн.

В обґрунтування вимог ФОП ОСОБА_2 зазначив, що контролюючим органом при проведенні відносно нього камеральної перевірки та при складанні акта від 20.04.2016 № 49/23-25-13-013 допущено ряд процесуальних порушень, які є підставою для скасування оскаржуваних рішень, що були прийняті на підставі висновків зазначеного акта, зокрема: ОСОБА_1 ОДПІ всупереч вимогам п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України (надалі ПК України) не повідомила позивача про розгляд заперечень на акт перевірки, незважаючи на висловлене бажання ОСОБА_2 взяти участь у їх розгляді; незважаючи на те, що предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише податкові декларації (розрахунки) платника податків (в частині правильності відображення у відповідних рядках декларації показників та результатів проведених розрахунків), відповідач з незрозумілих підстав дійшов виставку про відсутність документів, які б свідчили, що саме для цілей підприємницької діяльності позивачем були придбані відповідні транспорті засоби, не витребувавши жодних додаткових документів. Додатково зазначив, що твердження податкового органу про неможливість віднесення фізичною особою-підприємцем (надалі ФОП) сум ПДВ сплачених в результаті здійснення операцій з придбання транспортних засобів до податкового кредиту, оскільки підприємці не можуть бути власником такого майна, є безпідставним, оскільки за нормами Цивільного кодексу України відсутній такий субєкт права власності, як ФОП, а право займатися підприємницькою діяльністю є майновим правом фізичної особи, в звязку з чим реєстрація транспортних засобів має здійснюватись за фізичною особою, а не за ФОП, оскільки реєстрація здійснюється за особами, які є власниками транспортних засобів. При цьому, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за ФОП не позбавляє їх права на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначні ПК України.

В судовому засіданні представники ФОП ОСОБА_2 вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив в повному обсязі та зазначив, що відповідно до баз даних та документів первинного бухгалтерського обліку платника податків встановлено, що основним видом господарської діяльності позивача є вантажні автоперевезення, а отже придбання та експлуатація останнім дровокола електро-механічного не відноситься до його господарської діяльності, в звязку з чим він не може вважатися придбаним з метою його використання у такій діяльності. Також зазначив, що ФОП ОСОБА_2 до податкового кредиту за лютий 2016 року неправомірно включено ПДВ в розмірі 45 000,00грн. за ввезений на митну територію України сідловий тягач DAF моделі ХF 460 FT, оскільки законодавчих підстав вважати майно, яке знаходиться у приватній власності фізичної особи основними фондами ФОП, якщо такий громадянин реєструється підприємцем - не передбачено. Отже, як наголосив представник відповідача, позивач за відсутності ведення бухгалтерського обліку, в частині підтвердження використання майна у підприємницькій діяльності, не може на підставі податкової накладної/митної декларації включати до складу податкового кредиту суду ПДВ по придбаних транспортних засобах.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем за ідентифікаційним номером НОМЕР_1 та перебуває на обліку в ДПІ у м. Черкасах.

Судом встановлено, що посадовими особами ДПІ у м. Черкасах була проведена камеральна перевірка даних ФОП ОСОБА_2, задекларованих у податковій звітності з ПДВ щодо відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування за лютий 2016 року, за наслідками якої складено акт від 20.04.2016 № 49/23-25-13-013.

Висновками зазначеного акту встановлено, що в порушення вимог 198.3, п.198.4 ст.198, п.п.«б» п.200.4 ст.200 ПК України від 02.12.2010 р. № 2755-VI у ФОП ОСОБА_2 відсутнє право на бюджетне відшкодування ПДВ за лютий 2016, в частині 49 973,00 грн.

Акт перевірки від 20.04.2016 № 49/23-25-13-013 був оскаржений позивачем в адміністративному порядку. ОСОБА_1 ОДПІ за результатами розгляду заперечень позивача виключила з висновків акту перевірки від 20.04.2016 № 49/23-25-13-013 п.198.4 ст.198 ПК України, а п.п.3.5 розділу 3 акта перевірки виклала в новій редакції, в іншому результати акту камеральної перевірки залишились без змін.

В подальшому, на підставі висновків акту перевірки позивача від 20.04.2016 № 49/23-25-13-013 податковим органом 13.05.2016 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_2, яким ФОП ОСОБА_2 зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 47 083,00 грн.;

- № НОМЕР_3, яким ФОП ОСОБА_2 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 49 973,00 грн. та накладено штрафні (фінансові) санкції в сумі 12 493,25 грн.

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними та такими, що були прийняті з порушенням норм ПК України, ФОП ОСОБА_2 звернувся з відповідним позовом до суд за захистом порушених прав та інтересів із сторони субєкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

На час виникнення спірні правовідносини були врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1. ст.14 ПК України, визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п.п.«а» п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (п.198.2 ст.198 ПК України).

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.12 ст.201ПК України, у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Аналіз зазначених положень ПК України дає суду підстави зробити висновок про те, що до податкового кредиту фізичних осіб субєктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ можуть включатися такі суми, які були нараховані в звязку з придбанням основних засобів, за умови їх використання субєктом господарювання в своїй господарській діяльності та подальшого документального підтвердження використання таких засобів.

Висновками акту перевірки позивача, які представник податкового органу продублював в наданих запереченнях зазначено, що законодавчих підстав вважати майно, яке знаходиться у приватній власності фізичної особи основними фондами ФОП, якщо такий громадянин реєструється підприємцем - не передбачено, в звязку з чим ФОП ОСОБА_2 неправомірно включено суму ПДВ в розмірі 45000,00грн. за ввезений на митну територію України сідловий тягач DAF, модель ХF 460 FT. Вказані висновки податкового органу суд сприймає критично з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що господарська діяльність ФОП ОСОБА_2 повязана з вантажним автомобільним транспортом, торгівлею іншими автотранспортними засобами, технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів, а тому очевидним є на думку суду факт необхідності придбання позивачем транспортних засобів для забезпечення своєї господарської діяльності.

Частинами 1 та 2 ст.325 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна.

Відповідно до ч.1 ст.320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

З вказаного випливає відсутність обмежень по відношенню до ФОП у праві мати у власності майно, здійснювати субєктивні права та нести обовязки щодо такого майна і одночасно реалізовувати господарську компетенцію щодо володіння та користування таким майном.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (ч.2 ст.50 ЦК України).

Суд дійшов висновку, що оскільки ФОП ОСОБА_2 зареєстрований у встановленому законом порядку, як підприємець та набув статусу субєкта підприємницької діяльності з моменту такої реєстрації, то відповідно має право використовувати належне йому майно в цілях здійснення господарської діяльності.

Суд зазначає, що постановою Кабінету міністрів України від 07.09.1998 № 1388 затверджено «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (надалі Порядок).

У відповідності до абзацу 2 п.6 зазначеного Порядку, транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Із змісту даної норми вбачається, що транспортні засоби реєструються за їх власниками, в той час, як реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. При цьому, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за ФОП не позбавляє права такої особи на податковий кредит з ПДВ внаслідок використання у своїй господарській діяльності транспортних засобів, що зареєстровані за ним, як за фізичною особою. Вказана правова позиція узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду України викладеною в ухвалі від 19.04.2016 по справі № К/800/64575/14.

Таким чином, в даному випадку реєстрація сідлового тягача DAF, модель ХF 460 FT, який був придбаний ОСОБА_2, як фізичною особою-підприємцем (а.с.37) для використання у своїй господарській діяльності була правомірною, у відповідності до вимог вищевказаного Порядку, здійснена за фізичною особою - ОСОБА_2, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.42), оскільки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не може зазначатися, як його власник ФОП.

В той же час, реєстрація сідлового тягача DAF, модель ХF 460 FT за фізичною особою - ОСОБА_2 жодним чином не може свідчити про те, що придбаний транспортний засіб не використовується субєктом господарювання у своїй діяльності.

При вивченні матеріалів справи суд дослідив копії наступних документів: договорів про перевезення, заявки на перевезення, рахунків-фактур, ТТН, актів здачі-прийняття робіт, договорів-заявок (а.с.74-124) з яких встановив, що ФОП ОСОБА_2 у своїй господарській діяльності - здійснення перевезення вантажним автомобільним транспортом дійсно використовується напівпричеп загальний Н/П-БОРТОВИЙ-Е, марка SCHMITZ, модель SPR 24L, днз СА4453ХО разом із спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, марка DAF, модель ХF 460 FT, днз СА1863ВТ.

Представник позивача наголосив, що зазначені документи не були витребувані та використані податковим органом при проведенні камеральної перевірки позивача. Спростувати зазначену обставину представник відповідача в судовому засіданні не зміг.

Отже, оскільки кошти за сідловий тягач DAF, модель ХF 460 FT, в т.ч. ПДВ сплачувались ОСОБА_2, як приватним підприємцем, що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень наявних в матеріалах справи, а також беручи до уваги, що позивач є власником даного транспортного засобу, використовує його у своїй підприємницькій діяльності, то з урахуванням вищевказаного має право на включення до податкового кредиту суму ПДВ сплачену при його придбанні.

Посилання податкового органу про безпідставність включення позивачем до податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 2083,33грн. за придбаний дровокол електро-механічний, в звязку з тим, що зазначений механізм не може вважатися придбаним з метою його використання у господарській діяльності позивача суд також сприймає критично, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що він використовується для коління деревини, якою здійснюється опалення приміщення де проводить свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_2, а тому можна стверджувати, що дровокол використовується позивачем для забезпечення своєї належної господарської діяльності, а отже сума ПДВ у вартості його купівлі включена позивачем до податкового кредиту правомірно.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_2 заявивши бюджетне відшкодування внаслідок придбання зазначених транспортних засобів та механізмів жодним чином не порушив норми ПК України, оскільки системний аналіз актів законодавства України та судова практика їх застосування свідчать про те, що транспортні засоби, які зареєстровані за фізичною особою вважаються і власністю ФОП, а тому є його основними фондами і можуть використовуватись у його господарській діяльності та в господарських операціях, що дає правові підстави для віднесення сум ПДВ, сплачених такою особою у ціні товару до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги ФОП ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім повернення позивачеві сплаченого ним судового збору в позовній заяві також заявлено клопотання про стягнення з ОСОБА_1 ОДПІ на користь ФОП ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00грн.

Суд наголошує, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928- VIII визначено, що станом на 1 травня поточного року розмір мінімальної заробітної плати становить 1450,00грн. (з 1 грудня 1600,00грн.), з урахуванням чого розмір компенсації витрат на правову допомогу за одну годину роботи адвоката, в даному випадку становить 580,00грн. (1450,00 х 40%).

Матеріалами справи встановлено, що позивач уклав договір № 57 від 19.08.2016 з адвокатом ОСОБА_3 про надання юридичних послуг. За час розгляду справи ОСОБА_3 брав участь у судових засіданнях: 21.09.2016 38хв., 29.09.2016 15хв., 07.10.2016 27хв., крім цього представник позивача 26.09.2016 знайомився з матеріалами справи, що зайняло 10хв. Сумарна кількість часу, що потрачена представником позивача, з урахуванням вимог ст.1 Закону № 4191-VI для представництва інтересів ФОП ОСОБА_2 в суді становить 90хв., а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачеві становить 870,00грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Черкаській області № від 13.05.2016, яким ФОП ОСОБА_2 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 49 973,00 грн. та накладено штрафні (фінансові) санкції в сумі 12 493,25 грн.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Черкаській області № від 13.05.2016, яким ФОП ОСОБА_2 зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 47 083,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Черкаській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати, з яких: витрати із сплати судового збору в сумі 1 120 (одна тисяча сто двадцять) грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 870 (вісімсот сімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. У разі застосування судом частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 12.10.2016 року