Справа № 805/1554/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року справа №805/1554/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року у справі № 805/1554/16-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 30.04.2014 року за № /9398/10/28-03-40,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 06.06.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем було проведено камеральну перевірку Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод», за результатами якої складено акт від 09.04.2014 року № 199/10/28-03-40-30939178 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2014 року. На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /9398/10/28-03-40 від 30 квітня 2014 року, яким зобовязано позивача сплатити штраф у розмірі 959 861,10 грн. за порушення граничного строку сплати грошового зобовязання з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств.

Позивач просив суд: визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № /9398/10/28-03-40 від 30 квітня 2014 року, виписане Спеціалізованою ДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку МГУ Міндоходів на суму 959 861,10 грн. штрафу за порушення граничного строку сплати суми грошового зобовязання з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року у справі № 805/1554/16-а відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 30.04.2014 року за № /9398/10/28-03-40.

Не погодившись з даною постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач мав право сплатити поточне зобовязання з авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2014 року в розмірі 9 598 611,00 грн., строк сплати якого припадав на 28.02.2014 року, за рахунок надміру сплачених сум автоматично, без подання будь-якої заяви від платника.

Крім того, апелянт зазначив, що авансові внески з податку на прибуток не є самостійним податком чи збором, а являє собою певну процедуру сплати самого податку на прибуток. Тобто, первинним є податок на прибуток, а зобовязання щодо сплати авансових внесків є вторинним, як механізм справляння податку. Апелянт мав підстави розраховувати на проведення заліку переплат в рахунок сплати авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2014 року, необхідні дані було відображено у податковій накладній, що і була надана контролюючому органу 28.02.2014 року.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Приватне акціонерне товариство «Донецьксталь» - металургійний завод» є юридичною особою, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 30939178 з 09.08.2002 року. Позивач перебуває на податковому обліку у Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС (том 1 а.с. 30, 34-39).

09 квітня 2014 року Спеціалізованою ДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку МГУ Міндоходів складено акт про результати камеральної перевірки своєчасності сплати авансового внеску з податку на прибуток підприємства Приватне акціонерне товариство «Донецьксталь» - металургійний завод» за лютий 2014 року. У вказаному акті податковим органом вказано на порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме: позивачем з затримкою на 11 днів сплачено узгоджену суму авансового внеску з податку на прибуток у сумі 9 598 611 грн. (том 1 а.с. 11-13).

30 квітня 2014 року Спеціалізованою ДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку МГУ Міндоходів прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» за № /9398/10/28-03-40, яким позивача зобовязано сплатити штраф у сумі 959 861,10 грн. (том 1 а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність деяких актів Кабінету Міністрів України» від 06.08.2014 року Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів реорганізовано в Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС. Позов заявлений вже до реорганізовано податкового органу і сторони цього не заперечували (а.с. 128-133).

Суд першої інстанції відмову в задоволенні позову обґрунтував тим, що з огляду на приписи п. 87.1 ст. 87 ПК України обовязковою умовою для повернення надміру сплачених сум податків є наявність згідно даних податкової звітності позивача суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобовязань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову неправомірним та зазначає, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку щодо правомірності нарахування позивачу податковим органом штрафних санкції за порушення граничного строку сплати суми узгодженого грошового зобовязання з авансового внеску з податку на прибуток підприємств за лютий 2014 року з огляду на наступне.

Згідно положень п. 57.1 ст. 57 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Отже, позивач як платник податку на прибуток повинен щомісяця сплачувати авансовий внесок з податку на прибуток протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, без подання податкової декларації.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для нарахування позивачу штрафних санкцій стали висновки щодо порушення позивачем п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме останнім сплачено узгоджену суму авансового внеску з податку на прибуток у сумі 9 598 611 грн. з затримкою на 11 днів (том 1 а.с. 11-13).

Колегія суддів вважає такі висновки податкового органу хибними з огляду на наступне.

28.02.2014 року позивачем до податкового органу подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік.

З наданої позивачем податкової декларації вбачається, що консолідований податок на прибуток підприємства за 2013 рік склав 54 527 794,00 грн. Внаслідок сплати авансових внесків з податку на прибуток протягом 2013 року в сумі 130 651 488,00 грн. виникла переплата в розмірі 76 247 418,00 грн., що відображено в рядку № 14 декларації з податку на прибуток (том 1 а.с. 160-163).

Підтвердженням надмірно сплачених податків є надані позивачем платіжні доручення, які наявні в матеріалах справи (том 1 а.с. 181-193).

Податкова декларація з податку на прибуток Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» за 2013 рік прийнята контролюючим органом без зауважень.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пп. 14.1.115 названого пункту надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) податок на прибуток підприємств належить до доходів загального фонду Державного бюджету України.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. (ч. 1 ст. 43 БК України).

За змістом ч. 5 ст. 45 БК України встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

У даній справі відповідачем не заперечується, що перерахована платником податків сума авансового внеску з податку на прибуток надійшла до бюджетної системи на рахунок Державного казначейства.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, послався на ту обставину, що відємне значення з авансових внесків з податку на прибуток позивача в розмірі 76 247 418,00 грн. було нараховано в інтегрованій картці платника податків 11.03.2014 року та не могло бути враховано контролюючим органом в якості надмірно сплачених платежів станом на 28.02.2014 року.

Колегія суддів не погоджується з таким трактуванням обставин судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. 87.1. ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Виходячи із аналізу вищезазначених норм матеріального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ПК України встановлено можливість погашення платниками податків грошових зобов'язань за рахунок наявної переплати з інших платежів, а реалізація такої можливості здійснюється податковим органом шляхом відповідного зарахування без будь-яких додаткових дій.

Отже, колегія суддів погоджується з доводом позивача про те, що останній мав право сплатити поточне зобовязання з авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2014 року в розмірі 9 598 611,00 грн., строк сплати якого припадав на 28.02.2014 року, за рахунок надміру сплачених сум автоматично, без подання будь-якої заяви.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач 28.02.2014 року звертався до відповідача з заявою про надання розстрочки з авансового внеску з податку на прибуток підприємства в сумі 9 598 611,00 грн. на основі п. 2 розділу І «Переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, та доказів існування таких обставин», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1235 (том 1 а.с. 177, 178).

28.03.2014 року позивачем отримано відповідь податкового органу від 05.03.2014 року на вказану заяву, якою з метою надолуження відставання у лютому п.р. та напруженістю виконання бюджетних призначень березня п.р. відмовлено позивачу в розстрочці грошових зобовязань з авансового внеску з податку на прибуток (том 1 а.с. 179).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначені кошти були сплачені платником до бюджету, що підтверджується належним чином оформленими платіжними дорученнями, а відтак такі кошти зараховуються на єдиний казначейський рахунок, а тому у позивача було достатньо правових підстав сплатити поточне зобовязання з авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2014 року в розмірі 9 598 611,00 грн. за рахунок надміру сплачених сум, автоматично.

На підставі абзацу 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України колегія суддів враховує правовий висновок постанови Верховного Суду України від 24.03.2015 року у справі 21-3а15.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач у справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій при прийнятті оскаржуваного рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлене судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ч. 4 п. 1 ст. 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року у справі № 805/1554/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» - задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № /9398/10/28-03-40 від 30 квітня 2014 року виписане Спеціалізованою ДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку МГУ Міндоходів на суму 959 861,10 грн. штрафу за порушення граничного строку сплати суми грошового зобовязання з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 13 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_4