Справа № 804/4355/16
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 рокусправа № 804/4355/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційними скаргами Міністерства юстиції України та публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2016 року у справі №804/4355/16 за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Київ, Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішення та наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 11 липня 2016 року звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Київ (далі - відповідач-1), Міністерства юстиції України (далі - відповідач-2), Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (далі - відповідач-3), згідно з яким, просить:

- визнати протиправними дії комісії Головного територіального управління юстиції у м. Києві у складі голови комісії начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_2 та членів комісії: заступника начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_3 та головного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_4 по складанню акту позапланової невиїзної перевірки арбітражного керуючого ОСОБА_1 №35/10-40 від 28.04.2016 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 16.06.2016 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2254/5 від 22.07.2016 року «Про анулювання свідоцтва №957 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1, виданого 30.04.2013 року, та, відповідно, відновити дію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №957 від 30.04.2013 року, виданого ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що висновки комісії Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зазначені в акті позапланової невиїзної перевірки арбітражного керуючого ОСОБА_1 №35/10-40 від 28.04.2016 року, щодо встановлених цим актом порушень були зроблені безпідставно, без врахування обставин, які мають істотне значення. Як наслідок рішення відповідача-3 від 16.06.2016 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення та наказ Міністерства юстиції України №2254/5 від 22.07.2016 року «Про анулювання свідоцтва №957 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 прийняті на підставі таких висновків є протиправними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправним та скасував рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 16 червня 2016 року, оформлене протоколом №48/06/16, про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та визнав протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2254/5 від 22.07.2016 року про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 №957, виданого 30.04.2013 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач-2 оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що підстав для скасування наказу Міністерства юстиції України №2254/5 від 22.07.2016 року «Про анулювання свідоцтва №957 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1.» не має, оскільки цей наказ видано на виконання процедури передбаченої Положенням «Про дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів)» щодо притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності. Крім того, відповідач-2 зазначає про наявність правомірності встановлених порушень з боку позивача абзацу 13 частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» через те, що ліквідатором не вижито заходи, спрямовані на повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, а саме: активів у вигляді корпоративних прав ТОВ «Тріангулум» та ТОВ «Таурі», що призвело до зменшення ліквідаційної маси та частини 7 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» через те, що ліквідатором не закрито рахунки боржника у банківських установах та абзацу 6 частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» оскаржило її до суду апеляційної інстанції з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи, оскільки не взято до уваги факти того, що на день проведення другого повторного аукціону 30.12.2015 року існували обтяження на приміщення магазину розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», буд. 50, а ухвали господарського суду від 07.10.2014 року та від 29.12.2015 року, якими звільнено активи ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд»» з під арештів, заборон та інших обмежень щодо розпорядження майном виконані не були, про що свідчать відповідні відомості в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначає про безпідставне посилання суду першої інстанції на закриття кримінального провадження 30.12.2015 року, оскільки постановою про його закриття не передбачено зняття арешту. Звертає увагу суду на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 року у справі №904/9685/13 якою визнано недійсними результати другого повторного аукціону оформлені протоколом від 30.12.2015 року, визнано недійсним свідоцтво про придбання приміщення магазину розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», буд. 50 та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 Також в доводах апеляційної скарги, ПАТ «ВТБ БАНК» зазначає про те, що позивачем не вжито заходів спрямованих на повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, а саме: активів у вигляді корпоративних прав ТОВ «Тріангулум» та ТОВ «Таурі», що призвело до зменшення ліквідаційної маси. Не погоджується заявник апеляційної скарги і з висновком суду першої інстанції щодо передчасності тверджень перевіряючи осіб про необхідність закриття рахунків ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» в термін до 29.07.2015 року, оскільки постановою господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2014 року ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» визнане банкрутом та позивача зобов'язано у строк до 29.07.2015 року надати на затвердження суду звіт та ліквідаційний баланс. Крім того, заявник апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції не досліджено на підставі чого позивачем було двічі виділено додаткову грошову винагороду собі як ліквідатору, яка відноситься до 5 черги задоволення вимог кредиторів.

Згідно з письмовими запереченнями на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, позивач посилаючись на їх необґрунтованість, просить у її задоволені відмовити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «ВТБ БАНК» який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення позивача та його представника які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 здійснює діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) відповідно до свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №957 від 30.04.2013 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2014 року у справі №904/9685/13 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд», введено процедуру розпорядження майном та розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2014 року у справі №904/9685/13 ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» (49085, м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», буд. 50, ) визнане банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво №957 від 30.04.2013 року) (т.1 а.с.91-94).

Як свідчать матеріали справи, представником ПАТ «ВТБ БАНК» ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 були подані до Міністерства юстиції України скарги на дії арбітражного керуючого ОСОБА_1 (том 1, а.с.12-18, 19-20) щодо проведення перевірки діяльності арбітражного керуючого як ліквідатора ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд» ОСОБА_1 в частині організації та проведення другого повторного аукціону з продажу майна боржника ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд» () частинами, за можливістю зниження початкової вартості, який відбувся 30.12.2015 року.

Відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство), Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 року №1284/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 03.07.2013 року за №1113/23645, скарги представника ПАТ «ВТБ БАНК» ОСОБА_6 від 15.01.2016 року №533/1-2 за згодою Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України від 09.02.2016 року №198/1783/-0-33-16/9.5 та громадянки ОСОБА_7 від 23.02.2016 року б/н за згодою Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України від 14.03.2016 року №428/4994-0-32-16/9.5, арбітражному керуючому ОСОБА_1 (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №957 від 30.04.2013 року) було надіслано повідомлення про проведення позапланової невиїзної перевірки від 13.04.2016 року №214/10-37 (т.1, а.с.10-11).

У відповідь на повідомлення про проведення позапланової невиїзної перевірки арбітражний керуючий ОСОБА_1 25.04.2016 року надав до Головного територіального управляння юстиції у м. Києві письмові пояснення за вих. № 01-10/1952 від 18.04.2016 року (том 1, а.с.21-50), в яких зазначив, що в ході проведення ліквідаційної процедури ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд», виконуючи повноваження керівника банкрута, ліквідатором ОСОБА_1, зокрема, було проведено аналіз фінансового становища банкрута, сформовано ліквідаційну масу, звільнено внаслідок ліквідації банкрута всіх працівників, вжито заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, реалізовано майно банкрута для задоволення вимог кредиторів.

За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1, проведеної комісією Головного територіального управління юстиції у м. Києві у складі: голови комісії начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_2 та членів комісії: заступника начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_3 та головного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_4, складено Довідку від 28.04.2016 року №27/10-47 (т.1, а.с.51-66), у якій зазначено, що за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» в межах скарги представника ПАТ «ВТБ БАНК» ОСОБА_6 від 15.01.2016 року №533/1-2, скарги громадянки ОСОБА_7 від 23.02.2016 року б/н виявлені порушення, а саме: абзацу 5 частини 2 статті 41 Закону про банкрутство - ліквідатором не надано підтверджуючих документів у частині проведення фінансового аналізу боржника; абзацу 13 частини 2 статті 41 Закону про банкрутство - ліквідатором не вижито заходи, спрямовані на повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, а саме: активів у вигляді корпоративних прав ТОВ «Тріангулум» та TOB «Таурі», що призвело до зменшення ліквідаційної маси; частини 7 статті 41 Закону про банкрутство - ліквідатором не надано інформації, яка підтверджує закриття 24-х рахунків боржника відкритих у банківських установах; абзацу 6 частини 2 статті 41 Закону про банкрутство - ліквідатором, як керівником банкрута, були вчинені дії у частині незаконного відчуження майна боржника, за наявності арештів накладених на майно боржника в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002222 від 24.12.2015 року, та як наслідок порушення вимог частини 3 статті 98 Закону про банкрутство - виконання обов'язку арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) діяти добросовісно, розсудливо, з метою, якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Не погодившись із висновками, викладеними у Довідці від 28.04.2016 року №27/10-47, арбітражний керуючий ОСОБА_1 надав до Головного територіального управляння юстиції у м. Києві письмові заперечення за вих. №01-10/1360 від 29.04.2016 року (т.1, а.с.69-76), у яких зазначив, що висновки комісії є безпідставними, необґрунтованими, а обставини, викладені в довідці від 28.04.2016 року № 27/10-47, такими, що не відповідають дійсності та навів свої доводи, аналогічні доводам позовної заяви.

12.05.2016 року комісією Головного територіального управління юстиції у м. Києві у складі: голови комісії начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_2 та членів комісії: заступника начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_3 та головного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_4, з урахуванням висновків, викладених у довідці від 28.04.2016 року № 27/10-47, та заперечень позивача на цю довідку, складено акт про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого №35/10-40, в якому, з урахуванням доводів позивача, зроблено висновок про відсутність в його діях порушення приписів абзацу 5 частини 2 статті 41 Закону про банкрутство, однак, відхилено інші доводи заперечень та зроблено висновок про підтвердження в ході перевірки вчинення арбітражним керуючим ОСОБА_1 інших раніш зазначених порушень (т.1, а.с.77-81).

При цьому в акті №35/10-40 від 12.05.2016 року зазначено, що виявлене за результатами перевірки грубе порушення позивачем закону, а саме: грубе порушення абз.6 ч.2 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», є підставою для внесення до дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) подання щодо застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Заступником директора Департаменту з питань судової роботи та банкрутства - начальником Управління з питань банкрутства ОСОБА_8 було складено висновок щодо відповідності висновків акта позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1, яким встановлено, що акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 12.05.2016 року №35/10-40, складений Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві, можна вважати таким, що в цілому відповідає вимогам законодавства з питань банкрутства та Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Мін'юсту від 27.06.2013 року №1284/5, зареєстрованого в Мін'юсті 03.07.2013 року за № 1113/23645 (т.3, а.с.92).

26 травня 2016 року Департаментом з питань судової роботи та банкрутства внесено до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) Подання №729 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення за встановлене під час перевірки грубе порушення останнім Закону про банкрутство, яким направлено матеріали позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1,. отримані від Головного територіального управління юстиції у м. Києві листом від 13.05.2016 року №278/10-37, для розгляду на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (т.3, а.с.93).

Міністерство юстиції України направило ОСОБА_1 за вих.№94-33/1234 від 03.06.2016 року запрошення щодо участі у засіданні Комісії (т.3, а.с.94).

16.06.2016 року на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) в присутності шести членів комісії сьомим питанням порядку денного було обговорено та розглянуто подання Департаменту з питань судової роботи та банкрутства №729 від 26.05.2016 року про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення на підставі листа Головного управління юстиції у м. Києві від 13.05.2016 року №288/10-37, за результатами чого одноголосно вирішено застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на підставі подання №729 від 26.05.2016 року. Зазначене рішення оформлено протоколом №48/06/16 від 16.06.2016 року (т.3, а.с.95-97).

На підставі означеного головою Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) ОСОБА_9 складено Подання №507 від 16.06.2016 року, яким повідомлено Міністерство юстиції України про вищевказане рішення для складання проекту наказу про анулювання свідоцтва №957 від 30.04.2013 року про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 (т.3, а.с.98).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», пункту 16 Порядку видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.01.2013 року №93/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2013 року за №117/22649, на підставі подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 16.06.2016 року №507 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та з урахуванням протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 16.06.2016 року №48/06/16, Міністерством юстиції України 22.07.2016 року видано Наказ №2254/5, яким анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №957 від 30.04.2013 року, видане ОСОБА_1 (т.3, а.с.99).

Правомірність дій відповідача-1 щодо складання акта та законність і обґрунтованість рішення відповідача-3 від 16.06.2016 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та наказу Міністерства юстиції України №2254/5 від 22.07.2016 року «Про анулювання свідоцтва №957 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1.» є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.107 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року №2343-XII, арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть за свої дії та заподіяну третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року №2343-XII визначено, що однією з підстав для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до змісту п.7.1 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Мін'юсту від 27.06.2013 року №1284/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2013 року за №1113/23645 визначено, що однією з підстав для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).

Як вбачається зі змісту подання від 26 травня 2016 року №729 та доданих до нього документів, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого саме через встановлення в ході перевірки згідно з актом №35/10-40 від 12.05.2016 року грубого порушення позивачем абзацу 6 частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що виразилося в тому, що ліквідатором, як керівником банкрута, були вчинені дії у частині незаконного відчуження майна боржника, за наявності арештів накладених на майно боржника в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002222 від 24.12.2015 року.

Судом встановлено, що другий повторний аукціон з продажу майна ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд» відбувався 30.12.2015 року відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі постанови господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2014 року (т.1, а.с.91-94), ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року та ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 року у справі №904/9685/13 (т.2, а.с.89-90).

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Як вбачається з матеріалів перевірки позивача, листом №9728/1-2 від 10.12.2014 року ПАТ «ВТБ БАНК» надано згоду на продаж майна боржника, яке перебуває в заставі у ПАТ «ВТБ БАНК» на аукціоні з продажу майна ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» у вигляді цілісного майнового комплексу, за умови подальшого погодження з Банком ціни і порядку продажу майна, яке забезпечує вимоги ПАТ «ВТБ БАНК».

Аукціон з продажу майна боржника ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» у вигляді цілісного майнового комплексу було проведено з залученням торгівельної організації - ТБ «Катеринославська».

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», аукціон з продажу майна боржника ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» у вигляді цілісного майнового комплексу визнано таким, що не відбувся, у зв'язку з відсутністю заяв на участь в аукціоні, строк подачі яких закінчився 14.04.2015 року.

Ліквідатором було організовано повторний аукціон з продажу майна частинами, проте аукціон не відбувся у зв'язку з відсутністю заяв на участь в ньому.

Відповідно до статті 65 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», рішення комітету кредиторів від 19.06.2015 року та 01.07.2015 року, стосовно визначення порядку реалізації майна ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд», майно яке не вдалося продати на аукціоні частинами у вигляді окремих лотів було виставлено ліквідатором на продаж на повторному аукціоні частинами у вигляді окремих лотів (лоти №1, №2, №3 та №4).

За результатами проведення повторного аукціону з продажу майна ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» частинами по лотам №2, №3 та №4 майно у складі вказаних лотів було реалізовано.

Враховуючи те, що повторний аукціон з продажу майна ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» частинами по лоту №1 визнано таким, що не відбувся та на підставі умов зазначених в попередніх згодах на продаж, ліквідатор ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» ОСОБА_1 листом №02-06/1152 від 30.07.2015 року звернувся до ПАТ «ВТБ БАНК» з проханням надати згоду на подальшу реалізацію приміщення магазину у будівлі літ.А-3: у підвалі приміщення №2 позиції 1-21, на першому поверсі приміщення №1 позиції 1-9 загальною площею 788,6 м2, ганок а; приямки al, а2, В, Г, Д - навіси (тимчасові), за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», буд.50.

На адресу ліквідатора ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» від ПАТ «ВТБ БАНК» надійшов лист №6434/1-2 від 31.07.2015 року, в якому зазначалося, що ПАТ «ВТБ БАНК» погоджує реалізацію на другому повторному аукціоні майна ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд», яке перебуває в заставі у ПАТ «ВТБ БАНК», за початковою вартістю лоту 10025495,53грн. та на умові проведення аукціону без права зниження початкової вартості.

Таким чином, лист наданий банком на погодження реалізації на другому повторному аукціоні визначеного майна містив додаткові умови стосовно реалізації майна, а саме, банк дав згоду на реалізацію майна за умови проведення аукціону без права зниження початкової вартості.

Враховуючи вказану обставину ліквідатор звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області щодо надання згоди на реалізацію майна що є предметом забезпечення з можливістю зниження початкової вартості.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року у справі №904/9685/13 про банкрутство ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» клопотання ліквідатора ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» арбітражного керуючого ОСОБА_1 №02-06/1163 від 17.08.2015 року про надання згоди на продаж майна боржника, що є предметом забезпечення, задоволено. Погоджено продаж майна банкрута.

Відповідно до частин 4, 5 та 6 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суб'єктами аукціону є його замовник, організатор та учасники.

Замовником є ліквідатор, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Законом. Організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону, що є предметом забезпечення вимог ПАТ «ВТБ БАНК», на другому повторному аукціоні з продажу майна банкрута частинами зі зниженням початкової вартості в порядку та на умовах визначених ст.ст. 64, 65, 66 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Так, між ліквідатором (замовником аукціону) та торгуючою організацією ТБ «Катеринославська» (організатор аукціону) було укладено договір-доручення №121101 МБ на проведення аукціону з продажу майна ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» від 12.11.2014 року.

Відповідно до предмету вказаного договору замовник аукціону доручає, а організатор аукціону бере на себе зобов'язання від імені замовника аукціону підготовити та провести аукціон (аукціони) з продажу майна підприємства-боржника ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд».

Пунктом 2.1 договору передбачено, що замовник аукціону зобов'язаний надати організатору аукціону відомості про склад майна, характеристики, початкову вартість майна боржника, яке підлягає продажу, умови продажу майна та строки проведення аукціону. Пунктом 2.1.2 визначено, що замовник аукціону зобов'язаний надати організатору аукціону у формі заявки, яка є невід'ємною частиною дійсного Договору інформацію, зазначену в попередньому пункті, документи і матеріали, необхідні для розміщення оголошення про аукціон, включаючи проект договору купівлі-продажу, а також в електронному вигляді фотографічні зображення майна (речей), що продаються.

На виконання вказаних вимог передбаченими Договором-доручення №121101 МБ від 12.11.2014 року на проведення аукціону з продажу майна ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» ліквідатором 29.10.2015 року було надано організатору аукціону заявку №4 на продаж майна боржника.

В подальшому ухвалою Індустріального районного суду від 25.12.2015 року у справі №202/9487/15-к було задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської міської прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 про накладення арешту на приміщення магазину у будівлі літ. А-3: у підвалі приміщення №2 позиції 1-20, на першому поверсі приміщення №1 позиції 1-8 загальною площею 788,0 м2, що розташовано за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», буд.50 та, відповідно, накладено арешт на зазначене майно.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на виконання зазначеної ухвали, за заявою слідчого відділу Індустріального ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, на приміщення магазину у будівлі літ. А-3: у підвалі приміщення №2 позиції 1-20, на першому поверсі приміщення №1 позиції 1-8 загальною площею 788,0 м2, що розташовано за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», буд.50, що належить ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд», накладено арешт, про що державним реєстратором Дніпропетровського МУЮ 28.12.2015 року внесено запис про обтяження №12810677.

Разом з цим, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 року було скасовано арешти чи інші обмеження щодо розпорядження рухомим та нерухомим майном, що належить на праві власності ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» (т.1 а.с. 89-90).

Дана ухвала набрала законної сили з моменту її винесення, а саме 29.12.2015 року, про що зазначено в самій цій ухвалі.

На момент проведення аукціону 30.12.2015 року дане судове рішення також було чине.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що арбітражний керуючий не наділений повноваженнями надавати оцінку судовому рішенню, що набрало законної сили та є чинним.

Порядок проведення та скасування аукціону з продажу майна банкрута регулюється Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», отже фактично повноваження стосовно відміни аукціону або заборони проводити відповідний аукціон покладені на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.

Відповідно до ч.15 ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Згідно з абз.8 ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що цей Закон має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов'язаних з банкрутством суб'єктів підприємницької діяльності, за винятком випадків передбачених цим Законом.

В редакції Закону від 07.07.2014 року частину другу статті 2 виключено на підставі Закону №1258-VII від 13.05.2014 року, проте, згідно з п.1-1 розділу X Прикінцеві та перехідні положення Закону в редакції від 07.07.2014 року, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що провадження у справі №904/9685/13 у справі про банкрутство ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд» порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2014 року, розгляд цієї справи здійснюється відповідно до норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 11.08.2013 року.

Так, 30.12.2015 року було проведено другий повторний аукціон з продажу майна боржника частинами та укладено договір купівлі-продажу №1 з переможцем аукціону - ОСОБА_5, від імені якої діяв представник по довіреності посвідченої приватним нотаріусом, ОСОБА_11

30.12.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_12 Дніпропетровського нотаріального округу видано свідоцтво про придбання ОСОБА_5 нерухомого майна приміщення магазину у будівлі літ. А-3: у підвалі приміщення №2 позиції 1-20, на першому поверсі приміщення №1 позиції 1-8 загальною площею 788,0 м2, що розташовано за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», буд. 50.

Судом встановлено, що дії приватного нотаріуса ОСОБА_12 Дніпропетровського нотаріального округу щодо прийняття рішення та реєстрації права власності на вказане нерухоме майно були оскаржені ПАТ «ВТБ БАНК» в судову порядку в рамках адміністративної справи №804/663/16, з посиланням, зокрема, на наявність під час проведення аукціону арешту майна, накладеного ухвалою Індустріального районного суду від 25.12.2015 року у справі №202/9487/15-к.

Судовим рішенням у справі №804/663/16, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВТБ БАНК» в частині визнання протиправними дій приватного нотаріуса ОСОБА_12 Дніпропетровського нотаріального округу відносно прийняття рішення та реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно та визнання нечинним та скасування цього рішення, встановлено, що на момент здійснення приватним нотаріусом оскаржуваної дії нотаріус керувався ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області, якою скасовано арешти чи інші обмеження щодо розпорядження рухомим та нерухомим майном, що належить на праві власності ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд» (м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», буд. 50, ). Зазначена ухвала на момент здійснення оскаржуваної дії набрала законної сили (т.2, а.с.97-100, 101-105).

Разом з цим суд зауважує на тому, що з матеріалів перевірки вбачається, що заявка на проведення другого повторного аукціону була подана ліквідатором ще до винесення ухвали Індустріального районного суду від 25.12.2015 року у справі №202/9487/15-к про накладення арешту, при цьому на момент проведення цього аукціону існувала ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 року у справі №904/9685/13, якою скасовано арешти чи інші обмеження щодо розпорядження рухомим та нерухомим майном, що належить на праві власності ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд» (м. Дніпропетровськ, пр. Газети «Правда», буд. 50, ), та яка станом на 30.12.2015 року була такою, що набрала законної сили і, відповідно, не могла ставитися під сумнів ні ліквідатором, як замовником аукціону, ні іншими його учасниками.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити й те, що не внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування усіх арештів накладених на майна ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд» на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 року не може перешкоджати застосуванню до спірних відносин цього рішення суду, оскільки на час виникнення спірних відносин ухвала суду набрала законної сили та в силу положень Конституції України була обов'язковою до виконання на всій території України.

Крім того, суд враховує, що на момент проведення аукціону постановою заступника начальника СВ Індустріального ВП ДВП ГУПН в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_13, за погодженням з начальником СВ Індустріального ВП ДВП ГУПН в Дніпропетровській області майором поліції ОСОБА_14, 30.12.2015 року було закрито кримінальне провадження, в рамках якого було накладено вищевказаний арешт, а саме: кримінальне провадження №0002222 від 24.12.2015 року, порушене за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 191 КК України, у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

При цьому відповідно до вимог ч.3 ст.174 Кримінального процесуального кодексу України, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

З огляду на викладене, станом на 30.12.2015 року (на день проведення повторних торгів) кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за №0002222 від 24.12.2015 року, та за яким накладено арешт на майно ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд», вже було закрито, а ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2015 року у справі №904/9685/13 про банкрутство ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд» було скасовано арешти чи інші обмеження щодо розпорядження рухомим і не рухомим майном, що належить на праві власності ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд».

При цьому відповідачами не надано суду жодного доказу на спростування цих обставин.

Між тим, суд апеляційної інстанції вважає помилковими твердження публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» викладені в апеляційній скарзі щодо протиправності дій позивача під час проведення другого повторного аукціону 30.12.2015 року у зв'язку з тим, що на час закриття кримінального провадження 30.12.2016 року постановою про його закриття не передбачено зняття арешту, оскільки правова природа застування обмежень щодо розпорядження майном у зв'язку з накладенням на нього арешту у рамках кримінального провадження після закриття такого провадження не можлива. Саме по собі існування арешту накладеного в рамках кримінального провадження не може існувати після закриття такого провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що арбітражним керуючим ОСОБА_1 не було допущено грубого порушення абзацу 6 частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Щодо висновків комісії Головного територіального управління юстиції у м. Києві стосовно порушення позивачем частини 7 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме - ліквідатором не надано інформації, яка підтверджує закриття 24-х рахунків боржника відкритих у банківських установах слід зазначити наступне.

Згідно з ч.7 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатор зобов'язаний використовувати тільки один рахунок боржника в банківській установі. Інші рахунки, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури, підлягають закриттю ліквідатором. Залишки коштів на цих рахунках перераховуються на основний рахунок боржника.

У ході ліквідаційної процедури ліквідатором ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» виявлено рахунки банкрута, відкриті у банківських установах, на яких відсутні кошти та існує заборгованість по розрахунково - касовому обслуговуванню (РКО) в зв'язку з чим, для закриття рахунків необхідно погасити заборгованість та надати до банківських установ картки із зразками підписів та відбитком печатки, засвідчені нотаріально, що потребує додаткових грошових витрат банкрута.

Частиною 7 ст. 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що ліквідатор виконує свої повноваження до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про припинення юридичної особи - банкрута.

Отже, станом на дату виявлення порушення ліквідатором ОСОБА_1 частини 7 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідаційна процедура ТОВ «Молочна фабрика Рейнфорд» ще не завершилась, у зв'язку з чим твердження перевіряючих про безпідставне не закриття рахунків в термін до 29.07.2015 року є передчасним та таким, що суперечить вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

При цьому, суд звертає увагу на неодноразове продовження Господарським судом Дніпропетровської області терміну проведення ліквідаційної процедури.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання ПАТ «ВТБ БАНК» на те, що судом першої інстанції не досліджено на підставі чого позивачем було двічі виділено додаткову грошову винагороду собі як ліквідатору, яка відноситься до 5 черги задоволення вимог кредиторів, оскільки зазначені обставини не бралися до уваги комісією Головного територіального управління юстиції у м. Києві при вирішенні питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а отже суд не може надавати їм оцінку.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було вжито у повному обсязі заходів спрямованих на повернення майна банкрута ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд», що знаходиться у третіх осіб, а саме, активів у вигляді корпоративних прав ТОВ «Тріангулум» та ТОВ «Таурі», оскільки позивачем не надано до суду доказів, що ТОВ «Молочна фабрика «Рейнфорд» відчужило корпоративні права на ТОВ «Тріангулум» та ТОВ «Таурі» за цінами не нижчими від ринкових. Проте, оскільки таке порушення не є грубим, як то визначено у акті про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого за № 35/10-40 від 12.05.2016 року, то воно не може бути підставою для застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді анулювання свідоцтва.

Враховуючи те, що висновок відповідача про грубе порушення позивачем абзацу 6 частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що став підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та порушення позивачем частини 7 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відповідачем зроблено передчасно, без урахування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Щодо обґрунтувань апеляційної скарги відповідача-2 про те, що наказ Міністерства юстиції України №2254/5 від 22.07.2016 року «Про анулювання свідоцтва №957 видано виключно на виконання процедури передбаченої Положенням «Про дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів)» щодо притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності і підстав для його скасування не має, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Для забезпечення виконання свого завдання, на відміну від цивільного та господарського процесу, адміністративному суду в процесі розгляду адміністративних справ належить активна позиція. Така позиція суду ґрунтується на застосуванні принципів диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин у праві (офіційності).

Враховуючи те, що процес становлення адміністративної юстиції в Україні триває, надзвичайно актуальним є з'ясування сутності та особливостей застосування цих принципів, які є інструментом реалізації адміністративними судами покладеного на них обов'язку щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, враховуючи те, що оскаржуваний наказ винесено на підставі висновків щодо порушення позивачем норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які в свою чергу є передчасними та зробленими без урахування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, такий наказ не може вважатися таким, що відповідає Закону, а тому повинен бути скасованим для повного захисту прав позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зауважити на наступному.

Відповідно до ст.109 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є:

- попередження;

- позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.

Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Про накладення на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарного стягнення робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

У відповідності до ч.2 та ч.3 ст.107 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом. Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.

Оскільки саме Міністерство юстиції України є державним органом з питань банкрутства, то саме до його повноважень відноситься прийняття рішення про накладення на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) за поданням Дисциплінарної комісії дисциплінарні стягнення у строки визначені частиною 4 статті 107 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Отже, рішення Комісії носить рекомендаційний характер для органу, який наділений виключними повноваженнями щодо видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), позбавлення особи права на заняття такою діяльністю, і як наслідок такого рішення - анулювання свідоцтва.

Зі змісту ст.ст.112, 113 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вбачається, що свідоцтво анулюється у разі припинення діяльності арбітражного керуючого (ч.2 ст.112). Підставою для припинення діяльності є накладення дисциплінарного стягнення (п.5 ч.1 ст.112). Припинення діяльності здійснюється шляхом прийняття рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення права арбітражного керуючого на здійснення діяльності на підставі подання дисциплінарної комісії (ч.2 ст.113).

Оскільки Міністерством юстиції України не приймалося рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), що згідно п.5 ч.1 ст.112 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є підставою для припинення діяльності арбітражного керуючого, то відповідно до п.16 Порядку видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 14 січня 2013 року №93/5, підстави для анулювання свідоцтва позивача відсутні.

Судом також встановлено, що за проступок позивача, виявлений перевіркою відповідно до довідки №27/10-47 від 28.04.2016 року, стягнення повинно було бути накладено протягом двох місяців з вказаної дати. Проте, рішення, що є предметом спору, прийнято 22.07.2016р., тобто з порушенням встановленого ст.109 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" строку.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2016 року у справі №804/4355/16 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 13 жовтня 2016 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко