Справа № 816/2836/15
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" вересня 2016 р. м. Київ К/800/8123/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі Бруй О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродснекгруп»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року

у справі №816/2836/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродснекгруп» (надалі - ТОВ «Укрпродснекгруп»)

до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - Полтавська ОДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У липні 2015 року ТОВ «Укрпродснекгруп» звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило визнати протиправними і скасувати:

податкове повідомлення-рішення від 13.07.2015 року № , за яким позивачеві збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 146240 грн. за основним платежем та на 73120 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 13.07.2015 року №, згідно з яким ТОВ «Укрпродснекгруп» визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 99933 грн. за основним платежем та 24983,25 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 13.07.2015 № про визначення платникові суми завищення від'ємного значення ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 47269 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2015 року позов задоволено з тих мотивів, зокрема, що матеріалами справи підтверджується реальність виконання операцій з придбання позивачем послуг у задекларованих контрагентів та факт використання результатів цих послуг у господарській діяльності платника.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016 року назване рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання нечинними та скасування: податкового повідомлення-рішення від 13.07.2015 року № - в частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 88431 грн. за основним платежем та 22107,75 грн. за штрафними санкціями; податкового повідомлення-рішення від 13.07.2015 року № - в частині нарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 122130 грн. за основним платежем та 60065 грн. за штрафними санкціями; податкового повідомлення-рішення від 13.07.2015 року № - в частині зменшення від'ємного значення ПДВ на 47269 грн.; у цій частині позову відмовлено; в решті постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2015 року залишено без змін.

У прийнятті цієї постанови суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що факт надання платникові маркетингових послуг у рамках господарських взаємовідносин з Приватним підприємством «Орім» (надалі - ПП «Орім») не підтверджений належними і достатніми доказами, що виключає й зв'язок цих операцій з фактичною господарською діяльністю ТОВ «Укрпродснекгруп».

У касаційній скарзі до Вищого адміністративного суду України ТОВ «Укрпродснекгруп» на спростування наведених висновків апеляційного суду скаржник зазначає, що факт належного документального підтвердження поставки позивачеві спірних послуг зафіксований в акті перевірки та засвідчений залученими до матеріалів справи первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг спірних операцій; позитивний економічний ефект від придбання спірних маркетингових послуг полягав у збільшенні обсягів продажу продукції позивача у торговій мережі Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет», що відповідає призначенню розглядуваних послуг. На підставі цього просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, скасувавши у відповідній частині постанову апеляційного суду у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що оспорювані податкові повідомлення-рішення було прийняті Полтавською ОДПІ за наслідками проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Укрпродснекгруп» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за той самий період, оформленої актом від 24.06.2015 року № 176/16-24-22/36333544.

Перевіркою не визнано право платника на формування у податковому обліку витрат та податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання позивачем маркетингових послуг у ПП «Орім» за договором від 01.09.2014 року № 149. Так, за оцінкою Полтавської ОДПІ, зазначені послуги не відповідають критерію економічної доцільності, оскільки не привели до збільшення обсягів продажу продукції позивача; також відповідач поставив від сумнів реальність поставки цих послуг ТОВ «Укрпродснекгруп» з огляду на одержану податкову інформацію відносно названого контрагента (неперебування за податковою адресою, відсутність матеріально-виробничої бази, трудових ресурсів для провадження реальної господарської діяльності, участь у схемах формування штучного податкового кредиту з іншими суб'єктами господарювання).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з класифікацією витрат, наведеною у статті 138 Податкового кодексу України, витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг належать до витрат на збут (підпункт 138.10.3 пункту 138.10), які визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку (пункт 138.5), на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2).

За правилами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Керуючись наведеними законодавчими приписами, суди попередніх інстанцій сформували цілком об'єктивну правову позицію відносно того, що податкові наслідки у вигляді формування витрат та податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт.

У той же час суди дійшли різних висновків щодо дотримання платником наведених правил оподаткування при відображенні у податковому обліку результатів господарських операцій з ПП «Орім».

Так, аналізуючи вищенаведені аргументи податкового органу, суди встановили, що за договором про надання маркетингових послуг від 01.09.2014 року № 149 та з урахуванням додатку до нього ПП «Орім» (виконавець) зобов'язалося надати позивачеві послуги з проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування, з обробки результатів маркетингового дослідження та надання звіту, з визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, з визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні. На підтвердження фактичного надання цих послуг позивачем подано акти здачі приймання робіт (наданих послуг), податкові накладні, а також звіти про проведення маркетингового дослідження із зазначенням у них методик дослідження, переліку питань, цілі та результату.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав зазначені докази належним і достатнім документальним підтвердженням як реальності виконання спірних операцій, так і їх зв'язку з господарською діяльністю платника. При цьому судом враховано, що за своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, у даному разі акт приймання-передачі наданих послуг з найменуванням фактично поставлених послуг є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Також суд з'ясував, що аналізовані маркетингові дослідження здійснювалися щодо продажу товарів, які реалізуються позивачем у торговельній мережі Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет», та були спрямовані на з'ясування питань щодо виявлення факторів попиту споживачів з метою збільшення обсягів продажу; наведене, за висновком суду, зумовлює господарський характер витрат платника на придбання цих послуг.

Апеляційний суд, у свою чергу, відхиляючи подані платником первинні документи як доказ дотримання позивачем наведених правил формування витрат і податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку, зазначив про недостатність відомостей у поданих платником актах приймання-передачі робіт (наданих послуг) для встановлення дійсного змісту розглядуваних операцій.

Втім, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені; детальний зміст господарської операції може бути встановлений шляхом аналізу у сукупності усіх документів, складенням яких опосередковано виконання операції (у тому числі договорів) й за відсутності дублювання тих самих відомостей у документах.

Господарський характер витрат платника визначається спрямованістю останніх на одержання прибутку; податкове законодавство не визначає умови ведення фінансово-економічної діяльності платника; кожний платник вправі одноособово оцінювати ефективність і доцільність своїх економічних рішень, виходячи з поставленої мети; господарський характер витрат платника не повинен визначатися виключно збільшенням його економічних показників та ставитися у залежність від факту та часу досягнення платником кінцевого результату у вигляді одержаного доходу; економічна ж ефективність витрат відображає лише ступінь умілості ведення господарської діяльності та є якісним показником; оцінка витрат з точки зору їх ефективності, раціональності не охоплюється сферою податкового контролю.

Наведені в акті перевірки посилання на неперебування контрагента за податковою адресою, відсутність у нього трудових і матеріально-технічних ресурсів не знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з виконанням ПП «Орім» даних послуг, не доводять неможливості виконання названим контрагентом договірних зобов'язань перед позивачем. Адже для поставки цих послуг наявність у виконавця значного обсягу власних ресурсів не вимагається; відповідні ресурси можуть бути залучені на умовах найму тощо.

За таких обставин суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав незаконним донарахування платникові грошових зобов'язань з ПДВ та з податку на прибуток, а також зменшення від'ємного значення оподаткування ПДВ за операціями з придбання позивачем маркетингових послуг у ПП «Орім».

В частині задоволення позовних вимог постанова суду апеляційної інстанції учасниками провадження не оскаржується, а тому у касаційної інстанції відсутні підстави для надання правової оцінки висновкам апеляційного суду у відповідній частині.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродснекгруп» -задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року - скасувати.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року - залишити в силі.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун