Справа № 2-а-4754/10/0270
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 р. Справа № 2-а-4754/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

Суддів: Чернюк Алли Юріївни

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Задерей Ірина Василівна

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача : ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: Басейнового управління водними ресурсами р. Південний Буг, начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг ОСОБА_4

про: про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до Басейного управління водними ресурсами р. Південний Буг з позовом про зобовязання вчинити певні дії, стягнути витрати на юридичну допомогу та відшкодувати моральну шкоду.

Позов мотивовано тим, що на думку позивача він протиправно не призначається на посаду заступника начальника Басейного управління водними ресурсами річки Південний Буг, оскільки досить тривалий час займає посаду виконувача обовязків, що є порушенням умов трудового договору та вимог законодавства про працю.

Враховуючи наведене, позивач просив зобовязати відповідача призначити його на посаду заступника начальника Басейного управління водними ресурсами річки Південний Буг, стягнути витрати на юридичну допомогу та відшкодувати моральну шкоду.

Ухвалою суду від 24.11.2010 р. відкрито провадження у справі.

В процесі розгляду справи позивач неодноразово змінював позовні вимоги, які остаточно сформулював та виклав у ході судового засідання. Просив: 1) визнати протиправними дії начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг ОСОБА_4 щодо невжиття заходів для призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг; 2) зобовязати начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг ОСОБА_4 вжити заходів для призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг; 3) стягнути з відповідача на його користь витрати понесені на юридичну допомогу в розмірі 3500 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

В судовому засіданні було з"ясовано , що частина позовних вимог заявлена до начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг ОСОБА_4

Ухвалою суду від 24.12.2010 р. начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг ОСОБА_4 було залучено у справі як другого відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник остаточні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтовували обставинами, що викладені в позовній заяві та посилались на докази, які долучені до матеріалів справи. Просили задовольнити змінені позовні вимоги.

Представники відповідача позов не визнали з підстав викладених у запереченнях, які приєднані до матеріалів справи. Разом з тим, суду зазначили, що стосовно позивача була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, у скоєнні яких його було визнано винним, однак звільнено судом від покарання на підставі Закону України «Про амністію». У звязку з цим тривалий час не подавались документи на призначення ОСОБА_2 на вказану посаду.

Крім того вказали, що з підстав неповернення позивачем службового катера, погодження призначення його на посаду заступника начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг є неможливим. Також, на думку відповідачата його представника, позивачем не доведено наявність моральних страждань. В задоволенні позову просили відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в підтвердження та спростування позовних вимог у їх сукупності, судом встановлено наступне.

У 2007 році після ліквідації Південно-Бузького Управління водних ресурсів, де позивач працював на посаді начальника Управління, та створення нового Басейнового Управління водними ресурсами р. Південний Буг, його було переведено на посаду виконувача обов'язків заступника начальника у новоствореній установі (а.с.7).

В грудні 2009 року позивач звернувся із заявою до начальника Басейного Управління ОСОБА_4 щодо подання документів на затвердження його заступником начальника, оскільки досить тривалий період займає посаду виконувача обов'язків(а.с.8).

Із аналогічною заявою позивач звернувся до комісії по трудовим спорам Басейнового Управління водними ресурсами р. Південний Буг з вимогою зобов'язати керівництво Управління виконати умови Колективного договору, у відповідності до положень КЗпП України та вирішити питання в межах наданих повноважень(а.с.9).

Не отримавши відповідей від керівника Управління ОСОБА_4 та комісії по трудовим спорам, для роз'яснення своїх прав та відповідного впливу на керівника Управління, позивач звернувся з листом до голови Держводгоспу України, голови колегії Держводгоспу ОСОБА_6 (а.с.10)

Розглянувши заяву позивача, Держводгосп своїм листом від 17.03.2010 повідомив, що згідно з роз'ясненням Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати «Про порядок оплати тимчасового заступництва» № 30/39 від 29.12.1965 року, призначення працівника виконуючим обов'язки на вакантну посаду не допускається.

З огляду на неподання начальником Управління ОСОБА_4 до Держводгоспу документів на призначення позивача на посаду заступника начальника Управління, Держводгосп зобовязав відповідача усунути порушення трудового законодавства та терміново вирішити питання щодо призначення позивача на відповідну посаду. (а.с. 11)

Аналогічний лист був направлений керівник Управління ОСОБА_7К з вимогою усунути порушення трудового законодавства.(а.с.21).

24.03.2010 року начальник Басейного Управління ОСОБА_4 звернувся до Голови Держводгоспу ОСОБА_6 з поданням про погодження кандидатури ОСОБА_8 на посаду заступника начальника з загальних питань та розвитку басейну БУВР Південного Бугу.(а.с.41).

Проте своїм листом від 22.04.2010 р. № 01/501 начальник Управління ОСОБА_4 відкликав вищезазачене подання з Держводгоспу , аргументуючи це тим, що на той час прокуратурою Ленінського району м. Вінниці проводилось розслідування по факту зникнення катера, до якого причетний ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що позивач 09.07.2010р. повторно звернувся до першого заступника Голови Держводгоспу України ОСОБА_9 за роз'ясненням своїх прав та відповідного впливу на керівника Управління ОСОБА_4 (а.с.12)

Згідно відповіді Держвожгоспу позивачу розяснено, що пропозиції щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади стосовно заступників начальників, головних інженерів, заступників начальників, начальників відділів облводгоспів, БУВР, управлінь каналів, МУВГ, УВГ, РУВР, ГГМЕ, ГГМП, ЕТУЗ, УЗК вносяться до комітету відповідними начальниками облводгоспів, БУВР, управлінь каналів. Одночасно, позивача було запевнено, що питання призначення його на посаду заступника начальника Управління буде вирішено в найближчий час у встановленому законодавством порядку.(а.с.13) Однак, дане зобов'язання начальником Управління ОСОБА_4 було проігноровано і не виконано.

Таким чином, станом на 18 листопада 2010 року, жодних заходів (щодо призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Управління) відповідачем не було вжито.

Враховуючи вищенаведене, позивач змушений був звернутись до суду із даними позовними вимогами.

Стосовно визнання протиправними дій начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг ОСОБА_4 щодо невжиття заходів для призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг та зобовязання вжити заходів для його призначення, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Так, колективним договором Управління на 2007-2012 роки, затвердженого на загальних зборах колективу управління передбачено, що тривалість тимчасового заступництва без згоди працівника обмежена одним місяцем протягом календарного року.

Проте, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на посаді виконувача обовязків заступника начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг з 2007 року по даний час, що є порушенням умов колективного договору Управління.

В силу статті 22 КЗпП України, забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Наказом Державного комітету України по водному господарству від 26.02.2009 №34 затверджено Порядок погодження призначення та звільнення працівників керівного складу водогосподарських організацій, що належать до сфери управління Державного комітету України по водному господарству» (далі Наказ №34) пунктом 2.1 якого передбачено, що заступники начальників, головні інженери, заступники начальників-начальники відділів облводгоспів, БУВР, управлінь каналів призначаються на посаду та звільняються з посади начальниками цих водогосподарських організацій відповідно до погодження Голови комітету.

Відповідно до п.2.3 Наказу №34 пропозиції щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади стосовно заступників начальників, головних інженерів, заступників начальників-начальників відділів облводгоспів, БУВР, управлінь каналів, МУВГ, УВГ, РУВР, ГГМЕ, ГГМП, ЕТУЗ, УЗК, дільниць групового водопроводу вносяться до комітету відповідними начальниками облводгоспів, БУВР, управлінь каналів.

Аналізуючи наведені вимоги законодавства, суд приходить до переконання, що дії начальника БУВР ОСОБА_4 щодо неподання документів на погодження Голові Комітету на призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг з посиланням на факт порушення стосовно нього кримінальної справи є протиправними, оскільки особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст.62 Конституції України).

Крім того, невнесення відповідачем пропозицій щодо погодження призначення позивача на посаду заступника начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг з посиланням на обставину не повернення останнім катера службового розїзного 1987 року випуску, д/н УДГ 03-72 розцінюється судом також як протиправні дії відповідача з огляду на те, що дана обставина не є підставою, яка дає право начальнику БУВР не здійснювати передбачені законодавством заходи для призначення позивача на відповідну посаду.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача, стосовно стягнення з відповідача витрат на юридичну допомогу в розмірі 3500 грн., суд виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Оскільки квитанціями №100941.537.1 та № 10041.537.3 від 23.11.10 р. року підтверджено розмір судового збору сплаченого позивачем, що складає 3,40 грн., та суму держмита у розмірі 200 грн. по моральній шкоді, дані суми мають бути стягнуті з Державного бюджету України.

Крім того, у підтвердження додаткових судових витрат позивачем надано до суду договір № 23 від 04.11.2010 р. про надання юридичних послуг, правової допомоги адвоката (а.с. 15), укладений з адвокатом ОСОБА_3, на загальну суму 3500,0 грн. та квитанцію №23 від 04.11.2010 року (а.с. 16) про оплату наданих адвокатських послуг згідно договору .

Розглянувши подані документи, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Частина 3 даної норми наголошує, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень КАС України положення цього Кодексу щодо звільнення особи від оплати правової допомоги та забезпечення надання правової допомоги, а також частина третя статті 90 цього Кодексу набирають чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. До цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" встановлено, що граничний розмір компенсації витрат в адміністративних справах в яких ця компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5% розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Позивачем не надано суду розрахунок понесених витрат на правову допомогу у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" для можливості встановлення його граничного розміру, а відтак в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн., то в судовому засіданні вказана вимога свого достатнього підтвердження не знайшла.

Так, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди посилається на той факт, що він, бажаючи покращити стан свого здоров"я, придбав санаторно-курортну путівку. Проте, керівником управління на протязі серпня 2010 р. позивачу неодноразово було відмовлено в наданні щорічної відпустки. За таких обставин стан його здоров"я різко погіршився.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив суду , що у серпні місяці 2010 року у чергових щорічних відпустках перебували два інших заступника керівника управління. Тому, у зв"язку із виробничою неохідністю та з метою виконання завдань, покладених на керівництво управління Державним комітетом по водному господарству, пов"язаних із аномально високими середньодобовими температурами повітря, позивачу тимчасово було відмовлено у наданні вищезгаданої відпустки до моменту виходу з відпустки одного із заступників.

Таким чином, придбання позивачем путівки на оздоровлення не є підставою для надання йому позачегової відпустки. Також, позивач не надав суду ніяких підтверджуючих документів від закладів охорони здоров"я, які б могли слугувати доказами погіршення стану його здоров"я.

Крім того, перебуваючи у статусі виконуючого обов"язки заступника начальника БУВР, позивач отримував таку ж заробітну плату, яку б він отримував будучи призначеним на посаду. Таким чином, не відбулося також і погіршення матеріального стану позивача.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги.

В статті 23 ЦК України законодавець чітко визначив, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, під моральною шкодою розуміється втрата немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Позивач не довів суду наявність заподіяної шкоди у вигляді душевних переживань та страждань, яких зазнав у зв'язку з такими діями відповідача. Крім того, не навів переконливих мотивів в обґрунтування зазначеної суми. Суд, виходячи із засад справедливості, вважає, що такі дії (бездіяльність) відповідача не могли заподіяти позивачу моральних страждань, які останній повязує з різким погіршенням стану здоровя.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З приписів ст.ст.71, 86 КАС України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності суд вважає, що позов обґрунтований не повністю і підлягає частковому задоволенню. При цьому, права позивача підлягають судовому захисту шляхом зобовязання відповідача вжити заходів для призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника басейного управління водними ресурсами р. Південний Буг.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг ОСОБА_4 щодо невжиття заходів для призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг.

Зобов'язати начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг ОСОБА_4 вжити заходів для призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Басейного Управління водними ресурсами р. Південний Буг.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Жданкіна Наталія Володимирівна

Судді: Чернюк Алла Юріївна

ОСОБА_1