Справа № 823/954/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/954/16 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А
11 жовтня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р., Петрика І.Й., Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: - визнати протиправними дії щодо незарахування в загальний строк військової служби час навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з 29 серпня 1996 року по 11 червня 1999 року; - зобов`язати провести перерахунок вислуги років, зарахувати час навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна до загального військового стажу перебування на військовій службі і внести зміни у розрахунок вислуги років та наказ начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №313-ос від 22 червня 2016 року і направити відповідні документи до ІНФОРМАЦІЯ_1 для внесення змін в особову справу офіцера; - зобов`язати здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років служби.
Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з постановою суду, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 1996 по 1999 р.р. ОСОБА_1 навчався у Київському військовому ліцеї (далі - Ліцей), що підтверджується довідкою Київського військового ліцею імені Івана Богуна від 16.04.2007р. №144.
Згідно наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 22.06.2016р. №313-ос, виключено зі списків особового складу регіонального управління та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника регіонального управління, звільненого з військової служби у запас наказом Голови Державної прикордонної служби України від 17.06.2016р. №548-ос за п.п. «ґ» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; вирішено виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних років служби.
В період з червня 2016 року по даний час позивач не звертався до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби з приводу зарахування йому до загального строку військової служби часу навчання у Київському військовому ліцеї ім. Івана Богуна (довідка відповідача від 05.08.2016р. №30/6409).
Не погоджуючись з незарахуванням строку навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна до загального строку військової служби, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і, з відповідними змінами, діє на цей час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Положеннями ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Видами такої служби, згідно з частиною четвертою названої статті Закону № 2232-ХІІ є: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Крім того, за змістом згаданої вище статті, необхідною умовою прийняття на військову службу є, зокрема, досягнення громадянином України відповідного віку, передбаченого статтею 15 цього Закону.
Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено і в статті 25 цього Закону.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про військовий ліцей» від 17 липня 2003 року № 1087, військовий ліцей є загальноосвітнім навчальним закладом III ступеня з військово-професійною спрямованістю навчання та допрофесійної підготовки, що передбачає проведення поглибленої допризовної та посиленої фізичної підготовки і виховання у юнаків готовності до військової служби.
Таким чином, навчання ОСОБА_1 в Ліцеї в період з 1996 року по 1999 рік не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак, і проходженням військової служби, згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону № 2232-ХІІ.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, до військового ліцею позивач був зарахований у тринадцятирічному віці, під час вступу до ліцею та в період навчання у ньому він був неповнолітнім та не міг бути призваним на військову службу і бути військовослужбовцем, а тому, час навчання у вказаному навчальному закладі не може бути зарахований у загальний строк військової служби.
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 в зарахуванні йому до загального строку військової служби часу його навчання у військовому ліцеї ім. Івана Богуна.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 16 квітня 2013 року (справа № 21-107а13).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Петрик І.Й. Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено 13.10.2016 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Петрик І.Й.

Сорочко Є.О.