Справа № 2а/0270/1406/11
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2011-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2011 р. м. Вінниця Справа № 2а/0270/1406/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

при секретарі судового засідання: Оніщенко Петрі Анатолійовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Лівобережного міжрайонного центра зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про: стягнення допомоги по безробіттю та вартості наданих соціальних послуг

ВСТАНОВИВ :

У березні 2011 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Лівобережний міжрайонний центр зайнятості (далі - Лівобережний МЦЗ) до ОСОБА_2 із позовом про стягнення допомоги по безробіттю та вартості наданих соціальних послуг.

З 16.11.2010р. по 08.02.2011р. громадянка ОСОБА_2 перебувала на обліку у Лівобережному МЦЗ як безробітна, на підставі чого отримала допомогу по безробіттю в сумі 1391,66 грн. за вказаний період відповідно до вимог Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

У результаті звірки з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було виявлено, що у період перебування на обліку в службі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю громадянка ОСОБА_2 була зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності. При цьому, у своїй заяві про надання статусу безробітної відповідач зазначила, що не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує.

Позивач вважає, що відповідачем не дотримано вимоги ст. 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття щодо подання особою до центру зайнятості відомостей, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю.

Враховуючи вищевикладене, відповідач безпідставно отримала допомогу по безробіттю у Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості в загальній сумі 1391,66 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, надала обґрунтовані пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила суд позов задовольнити, а також уточнила, що станом на 12.03.2011р. кошти в сумі 1391,66 грн. на рахунок Лівобережного МЦЗ у повному обсязі не надійшли, 09.03.2011р. відповідачем сплачено борг в сумі 150 грн., тому станом на день розгляду справи сума боргу становить 1241, 66 грн.

Відповідач у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 16.11.2010 р. відповідач зверталась до Лівобережного міжрайонного центру зайнятості з проханням надати статус безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України Про зайнятість населення та Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (а.с.5).

Керуючись ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства праці і соціальної політики України № 307 від 20.11.2000р., Лівобережним міжрайонним центром зайнятості було призначено відповідачу допомогу по безробіттю у відповідному розмірі згідно вимог вищевказаних нормативно-правових актів України.

Однак, в ході проведення звірки з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було виявлено, що у період перебування на обліку в службі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відповідач була зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності.

Підтвердженням цього слугує свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 13.05.2010р. (а.с.10).

17 лютого 2011 року головним спеціалістом Лівобережного міжрайонного центру зайнятості ОСОБА_3 складено акт №86 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, яким встановлено, що ОСОБА_2 під час перебування на обліку як безробітна, належала до зайнятого населення, зокрема була зареєстрована як приватний підприємець (а.с.6).

Із зазначеним наказом відповідача ознайомилась 17.02.2011р., про що свідчить її заява (а.с.8).

На підставі зазначеного акту наказом директора Лівобережного міжрайонного центру зайнятості винесено наказ №311/11 від 17.02.2011р. про повернення незаконно виплачених коштів, яким зобов'язано ОСОБА_2 повернути кошти отримані ним як допомоги по безробіттю.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив з наступного.

Згідно з п.п. 6,7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2006 р. №357, у разі встановлення центрами зайнятості недостовірних даних, на підставі яких особі надано статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Рішення про повернення коштів особою та відшкодування коштів приймається директором центу зайнятості і оформляються наказом.

Як вбачається з матеріалів справи, саме на виконання вимог вищевказаного нормативно-правового акту та керуючись наданою інформацією, Лівобережним міжрайонним центром зайнятості було прийнято та належним чином оформлене рішення про повернення коштів відповідачем, що були отримані з порушенням Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття з16.11.2010.р по 08.02.2011 у сумі 1391,66 грн.

Задовольняючи позов, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття сума виплаченого забезпечення вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, а статтею 39 вказаного Закону передбачено, що спори, що виникають із правовідносин за цим Законом вирішуються в судовому порядку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Оцінюючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд бере до уваги наступне.

Частиною третьою ст. 136 КАС України передбачено, що судове рішення у звязку з визнанням адміністративного позову ухвалюється за правилами, встановленими статтею 112 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 КАС України відповідач може визнати адміністративний позов повністю або частково. Згідно з ч. 4 цієї статті суд не приймає визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує нічиї права, свободи або інтереси.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі, а тому підлягають задоволенню, з урахуванням положень ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Вінниця, вул. Айвазовського 53/91, ідентиф.номер НОМЕР_1) кошти в сумі 1 241 (одна тисяча двісті сорок одна) грн. 66 коп. на рахунок Лівобережного міжрайонного центру зайнятості ( № 0005, УДК у Вінницькій обл., МФО 802015, код одержувача 20097728).

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України. Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 22.04.2011р.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович