Справа № 2а-4366/10/1370
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2010-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2010 р. № 2а-4366/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Мричко Н.І.

за участю секретаря судового засідання Дрозди І.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про скасування постанови серії № 20 від 16.05.2010 року та визнання дій неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог) до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просить скасувати постанову серії № 20 від 16.05.2010 року про відмову в пропуску через державний кордон та визнати дії неправомірними в частині прийняття до виконання та виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2009 року про забезпечення позову.

Обгрунтовуючи свою позицію зсилається на ті обставини, що 16.05.2010 року ОСОБА_3 мала намір виїхати з України на відпочинок, однак в пункті контролю документів аеропорту міста Львова, їй було відмовлено у праві виїзду з України, про що начальником 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Львів-аеропорт»Львівського прикордонного загону старшим лейтенантом ОСОБА_4 винесено постанову № 20 про відмову в пропуску через державний кордон. З даною постановою не погоджується, вважає її незаконною та такою, що порушує її право на свободу пересування та право вільно залишати територію України. Просить позов задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позов із урахуванням уточнених позовних вимог підтримав повністю. Додатково пояснив, що позивачці було відмовлено у пропуску через державний кордон на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2009 року про забезпечення позову, що прямо суперечить п. 4 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», оскільки працівникам Державної прикордонної служби України надається право не пропускати через державний кордон України осіб, лише за мотивованим письмовим рішенням суду. Оскільки ухвала Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2009 року про забезпечення позову не являється мотивованим письмовим рішенням суду, а відтак дії відповідача щодо прийняття даної ухвали суду до виконання є неправомірними.

Представник відповідача в судовому засіданні позову з урахуванням уточнених позовних вимог не визнав повністю та пояснив, що постанова про відмову в пропуску через державний кордон України від 16.05.2010 року №20 винесена начальником 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Львів-аеропорт»Львівського прикордонного загону старшим лейтенантом ОСОБА_4 правомірно та у відповідності до чинного законодавства дії Державної прикордонної служби України, в частині прийняття до виконання та виконання ухвали про забезпечення позову Галицького районного суду міста Львова від 27.02.2009 року є законними. Просив у позові відмовити.

Свідок ОСОБА_4 В судовому засіданні пояснив, що під час оформлення міжнародного рейсу WRC № 7751 «Львів-Анталія»в секторі № 4 на відліт, йому надійшла доповідь від прикордонного наряду «Перевірка документів»про те, що на паспортний контроль надано паспортний документ для виїзду громадянкою України на ім'я ОСОБА_5 Під час внесення паспортних даних особи в базу даних ПТК АПК «Гарт-1/П» відбулося спрацювання бази даних 1-2 (доручення правоохоронних органів) з індексом «Н»заборона виїзду. Тому, ним було виведено ОСОБА_3 із загального потоку пасажирів та роз'яснено, що у відповідності до ухвали Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2009 року їй тимчасово відмовлено у праві виїзду за кордон. Після роз'яснення про причини не пропуску, було винесено постанову про відмову в пропуску через державний кордон від 16.05.010 року № 20 копію якої вручено позивачці у даній справі.

Заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_4 та перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження". Зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (стаття 5 Закону).

Засвідчена копія ухвали суду про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань направляється державним виконавцем до Адміністрації Державної прикордонної служби України, про виконання якої остання повідомляє листом відповідний орган державної виконавчої служби.

16.05.2010 року начальником 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби «Львів-аеропорт»ОСОБА_4 відмовлено ОСОБА_3 у праві виїзду з України на підставі заборони виїзду з України з 14.05.2010 року на підставі 254-ВН-521 Адміністрація ДПС.

Згідно витягу з ПТК АПК «Гарт-1/П»ПП «Львів»з БД-1-2 (Доручення правоохоронних органів) вбачається, що з 14.05.2010 року на підставі 254-ВН-521 Адміністрації прикордонної служби України та додаткової інформації ухвали Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2009 року громадянці України ОСОБА_3 накладено заборону виїзду з України.

Як вбачається, підставою для заборони виїзду з України ОСОБА_3 є ухвала Галицького районного суду м. Львова від 27.02.209 року про забезпечення позову, якою позивачці у даній справі встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та заборонено виїзд за межі України до виконання нею своїх зобов'язань перед ВІАТ ВТБ Банк.

Згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 05.10.2009 року ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2009 року залишено без змін.

Пунктом 8 статті 19 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Крім інших покладених на органи Державної прикордонної служби України завдань, вони також мають право, зокрема, з'ясовувати підстави в'їзду в Україну або виїзду з України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів на право його перетинання, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (пункт 4 статті 20 Закону).

Отже, наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, а тому посилання позивача щодо неправомірності дій відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови судом до уваги не беруться.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що у відповідності до припису ч. 1 ст. 208 ЦПК України, судові рішення викладаються у двох формах ухвал та рішень.

Положення ст. 124 Конституції України передбачають, що судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

А тому, посилання позивача на, те що ухвала суду не тягне за собою обовязкове виконання на всій території України, судом д уваги не беруться.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

З урахуванням норм ст. 94 КАС України, судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 98, 159-163 КАС України,-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційного інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 12 жовтня 2010 року.

Суддя Мричко Н.І.