Справа № 2-а-3209/10/0270
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2010-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2010 р. Справа № 2-а-3209/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого Дончика В.В.,

Суддів: Воробйової І.А.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Ваталінській М.А.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

В 2007 році ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 13.12.2006 року він звернувся з листом до Президента України ОСОБА_5, в якому просив надати відповідь на 11 запитань, які стосуються обставин, щодо його звільнення з посади старшого державного виконавця відділу ДВС у Тростянецькому районі Вінницької області.

Листом №22/152293-02 від 20.12.2006 року Секретаріат Президента України направив звернення ОСОБА_3 від 13.12.2006 року за належністю до ОСОБА_4 юстиції України для розгляду та надання відповіді.

Не отримавши відповіді на своє звернення від 13.12.2006 року, ОСОБА_3 07.02.2007 року повторно звернувся до Президента України із заявою щодо ненадання ОСОБА_4 юстиції України відповіді на його звернення від 13.12.2006 року.

Після повторного направлення Секретаріатом Президента України (лист вих..№22/015387-02 від 13.02.2007 року) звернень ОСОБА_3 від 13.12.2006 року та 07.02.2007 року на адресу ОСОБА_4 юстиції України, останнім, позивачу надана відповідь від 13.03.2007 року № Т-2918-37, відповідно до якої, відповідачем повідомлено про припинення розгляду неодноразових звернень ОСОБА_3, у тому числі, з розгляду питань, поставлених у звернені від 13.12.2006 року (а.с.11).

Посилаючись на те, що інформація, яка викладена у вище зазначеному листі не розкриває суті поставлених ним запитань у зверненні від 13.12.2006 року, в зв'язку з чим дії відповідача, на думку ОСОБА_3, є протиправними.

В судове засідання позивач не зявився, однак до суду надійшла його заява від 09.11.2010 року (вх.№24601 від 11.11.2010 року), в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши до суду заперечення на позов (а.с.97-100), відповідно до яких, просив відмовити в задоволені позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, оскільки, звернення позивача ОСОБА_4 юстиції України було розглянуто, відповідно до вимог Конституції України та Закону України «Про звернення громадян»та надана вичерпна відповідь (лист №Т-1339-28 від 17.02.2006 року), в зв'язку з чим, відповідач вважає, що в його діях відсутні будь-які порушення закону.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши заперечення представника відповідача, оцінивши докази в обґрунтування та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 13.12.2006 року ОСОБА_3 звернувся з листом до Президента України ОСОБА_5, в якому просив надати відповідь на запитання, які стосуються обставин, щодо його звільнення з посади старшого державного виконавця відділу ДВС у Тростянецькому районі Вінницької області.

Листом №22/152293-02 від 20.12.2006 року Секретаріат Президента України направив звернення ОСОБА_3 від 13.12.2006 року за належністю до ОСОБА_4 юстиції України для розгляду та надання відповіді.

У звязку з не отриманням відповіді на своє звернення, ОСОБА_3 7.02.2007 року повторно звернувся до Президента України із заявою щодо ненадання ОСОБА_4 юстиції України відповіді на його звернення від 13.12.2006 року.

Вже після повторного направлення Секретаріатом Президента України (лист вих..№22/015387-02 від 13.02.2007 року) звернень ОСОБА_3 від 13.12.2006 року та 07.02.2007 року на адресу ОСОБА_4 юстиції України, останнім, позивачу надана відповідь від 13.03.2007 року № Т-2918-37, відповідно до якої, відповідачем повідомлено про припинення розгляду неодноразових звернень ОСОБА_3, у тому числі, з розгляду питань, поставлених у звернені від 13.12.2006 року.

В судовому засіданні був досліджений лист-відповідь ОСОБА_4 юстиції України від 12.01.2006 року, яким відповідач посилається як підставу для припинення розгляду звернень, наданий ОСОБА_3 на його звернення, зокрема, від 13.12.2006 року. В зазначеному листі відповідачем лише розкрито причини звільнення ОСОБА_3 з посади державного виконавця відділу ДВС у Тростянецькому районі Вінницької області, якою стала ліквідація зазначеного відділу на підставі наказу ОСОБА_4 юстиції України №1482/к від 19.08.2005 року, проте, не надано відповіді на жодне із 11 запитань, поставлених ОСОБА_3 у його зверненні від 13.12.2006 року.

Визначаючись щодо правомірності дій ОСОБА_4 юстиції України по розгляду звернення ОСОБА_3 від 13.12.2006 року, суд враховував наступні положення законодавства.

Так, відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" встановлено: "Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань)."

Згідно преамбули Закону України "Про інформацію" "ОСОБА_6 закріплює право громадян України на інформацію, закладає правові основи інформаційної діяльності". При цьому, статтею 1 Закону визначено, що під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі або навколишньому природному середовищі. Також слід зазначити, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації та свобода її обміну; об'єктивність, вірогідність інформації; повнота і точність інформації; законність одержання, використання, поширення та зберігання інформації, що закріплено ст. 5 Закону.

На виконання даних положень законів, а також з дотриманням ст.ст. 18 та 19 Закону України "Про звернення громадян", відповідачем надано позивачу письмову відповідь (лист від 12.01.2006 року) на звернення від 13.12.2006 року, а також лист-відповідь №Т-2918-37 від 13.03.2007 року, направлений ОСОБА_3 з повідомленням останнього про прийняття ОСОБА_4 юстиції України рішення щодо припинення розгляду його звернень.

Разом з цим, ознайомившись із змістом вказаних листів відповідача, суд прийшов до висновку, що в них відсутня інформація щодо поставлених позивачем запитань у зверненні від 13.12.2006 року.

Суд, при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого субєкти владних повноважень зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 юстиції України про визнання бездіяльності щодо ненадання відповіді ОСОБА_3 на його звернення від 13.12.2006 року та зобовязання ОСОБА_4 юстиції України надати ОСОБА_3 відповідь на дане звернення є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України, що в даному випадку є сума 3,40 грн., яка підтверджена документально.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_4 юстиції України щодо ненадання відповіді ОСОБА_3 від 13.12.2006 року.

Зобов'язати ОСОБА_4 юстиції України надати ОСОБА_3 відповідь на звернення від 13.12.2006 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 3,40 грн. сплаченого державно мита.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий Дончик Віталій Володимирович

Судді: Воробйова Інна Анатоліївна

ОСОБА_1