Справа № 814/1429/16
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

04 жовтня 2016 року Справа № 814/1429/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Князєва В.С., за участю секретаря судового засідання Западнюк К.А.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача 1: ОСОБА_2,

представника відповідача 2: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

адміністративним позовомОСОБА_4, вул. Матросова, 71, с. Лозуватка, Криворізький район, Дніпропетровська область, 53020
до відповідачів1. Казанківської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 93), с. Новоданилівка, Казанківський район, Миколаївська область, 56022 2. Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, вул. Спаська, 39-А, м. Миколаїв, 54001
провизнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів,зобов'язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів: Казанківської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 93) та Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, в якому, з урахуванням уточнень від 04.10.2016 року, просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Управління державної пенітенціарної служби України у Миколаївській області по невиплаті ОСОБА_4 компенсації за не використану відпустку, середнього заробітку за час затримки в розрахунку, не до нарахованої та не виплаченої премії та одноразової грошової допомоги;

- стягнути з Управління державної пенітенціарної служби України у Миколаївській області на користь ОСОБА_4: компенсації за не використану відпустку 5221,20 грн., середнього заробітку за час затримки в розрахунку 25583,88 грн., одноразову грошову допомогу 10529,12 грн.;

- зобовязати Управління державної пенітенціарної служби України у Миколаївській області донарахувати та виплатити ОСОБА_4 премію у розмірі 6950,00 грн.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_4 зазначив, що на час звільнення позивач не використав відпустку, яка становила 10 днів за 2015 рік та 20 днів за 2016 рік; крім того, він не отримав належні суми при звільнені.

Відповідачі проти позову заперечували. Казанківська виправна колонія Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 93) в особі Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області не мав обовязків здійснення Позивачу будь яких грошових виплат у звязку з тим, що службу Позивач у нього не проходив. Крім того, позивач не працював в день звільнення, тому належні йому суми виплачуються не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Після звільнення по теперішній час позивач не звертався до Управління державної пенітенціарної служби України у Миколаївській області з вимогою.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 з 28.12.2004 року проходив службу в органах та

установах Кримінально-виконавчої служби. Відповідно до Наказу № 60 о/с від 10.05.2016 року позивач буз звільнений у запас Збройних Сил України за п. 7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Але, оскільки позивач не мав трудових відносин з виправною колонією, а проходив там службу, норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України на нього не розповсюджуються.. Порядок проходження служби та грошового забезпечення начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України регулюються спеціальними законодавчими нормативно - правовими актами, такими як Закони України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та «Про Національну поліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2011 року № 1294 та Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 року № 222.

У відповідності до абз. 3 ч. 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і родового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Порядок) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисну, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 22 роки 8 місяців.

У відповідності до вимог п. 17 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 року № 222, відповідачем зроблено розрахунок компенсації за невикористану позивачем відпустку. Загальна сума компенсації становить 3705,26 грн. За результатами розрахунків позивача, розмір компенсації становить 5221,20 грн.

Дана розбіжність виникла за рахунок того, що позивач розраховував своє середньоденне утримання шляхом ділення середньомісячного грошового забезпечення на кількість робочих днів, а відповідач на кількість календарних.

Суд погоджується з розрахунком відповідача в сумі 3705,26 грн., оскільки він відповідає нормам Постанови Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Доводи відповідача про те, що він не мав можливості розрахуватись з позивачем в день звільнення суд відхиляє, оскільки, як пояснювали в судовому засіданні сторони, відповідач мав можливість перерахувати ці кошти на банківську картку позивача для отримання заробітної плати, за реквізитами якої позивачу раніше виплачувалась заробітна плата.

В судовому засіданні відповідачі визнали вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення одноразової грошової допомоги в сумі 10529,00 грн. Отже, в даній частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до норм ч. 3 ст. 112 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, відповідно абз. 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даному випадку спір вирішується на користь працівника частково, тому суд вважає за необхідне стягнути компенсацію за час прострочення розрахунку в сумі 18154,50 грн. (3705,26 грн./30 днів відпустки х 147 днів прострочення з дня звільнення по 04.10.2016 року).

Що стосується вимог позивача про зобовязання Управління державної пенітенціарної служби України у Миколаївській області донарахувати та виплатити позивачу премію у розмірі 6950,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Оскільки премія не входить до складу основної заробітної плати та не обовязковим платежем, відповідний орган на власний розсуд вирішує питання про її виплату.

За таких обставин, суд в даній частині вимог відмовляє позивачу.

Вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльності Управління державної пенітенціарної служби України у Миколаївській області по невиплаті ОСОБА_4 компенсації за не використану відпустку, середнього заробітку за час затримки в розрахунку, не до нарахованої та не виплаченої премії та одноразової грошової допомоги також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовані та не зазначено, які саме дії відповідач повинен був виконати.

Крім цього, позивачем заявлено два відповідача: Управління державної пенітенціарної служби України у Миколаївській та Казанківська виправна колонія Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 93), при цьому позовні вимоги предявлено лише одному з них - Управлінню державної пенітенціарної служби України у Миколаївській.

Оскільки останнім місцем позивача була Казанківська виправна колонія Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 93), стягнення компенсацій повинно проводитись саме за даного відповідача.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких умов суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2 Стягнути з Казанківської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 93) на користь ОСОБА_4 компенсації за невикористану відпустку в сумі 3705,26 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 18154,50 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в сумі 10529,12 грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Князєв В.С.

Постанова оформлена у відповідності до ст. 163 КАС України

та підписана суддею 11 жовтня 2016 року.