Справа № 813/1307/16
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 р. Справа № 876/5920/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Шклівська селищна рада Яворівського району Львівської області про визнання протиправною відмову, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, (далі - ГУ Держгеокадастру), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Шклівська селищна рада Яворівського району Львівської області (далі - Шклівська селищна рада) з вимогами про: визнання протиправною відмову відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,0895 гектарів для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шклівської селищної ради, викладену у листі №С-1804/0-1413/6-16 від 09.03.2016 року; зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,0895 гектарів для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шклівської селищної ради та прийняти належне у відповідності до чинного законодавства рішення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0895 гектарів, з посиланням на відсутність погодження Шклівської селищної ради, оскільки підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Вважає, що чинне земельне законодавство містить вичерпний перелік для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, серед якого відсутнє обов'язкове погодження відповідної сільської ради. Також, звернув увагу на те, що законодавством відповідача наділено самостійним правом на звернення до органів місцевого самоврядування, для з'ясування їх позицій щодо проектів землеустрою, на етапі погодження проектів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року задоволено повністю, оскільки суд погодився з доводами позивача.

Не погодившись з таким рішенням, ГУ Держгеокадастру подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає оскаржувану постанову незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. За змістом апеляційна скарга обґрунтована тими ж доводами, що і заперечення на позовну заяву, зокрема мотивована тим, що рішення та дії ГУ Держгеокадастру є законні та обґрунтовані, оскільки при прийнятті рішення щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності відповідач зобов'язаний враховувати обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування, згідно з дорученням Віце-прем'єр-міністра України та рішенням колегії Держземагентства України. Враховуючи, що позивач такого погодження селищної ради під час звернення не мав, тому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відмовлено правомірно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити з наступних підстав.

За правилами частини першої ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.02.2016 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0895 гектара, що розташована на території Шклівської селищної ради для ведення особистого селянського господарства. До клопотання долучено графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Клопотання ОСОБА_1 розглянуто ГУ Держгеокадастру та листом №С-1804/0-1413/6-16 від 09.03.2016 року надано відповідь про те, що підстави, порядок та норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам регламентовано ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України. Крім того, враховуючи доручення Віце-премєр-міністра України №37732/0/1-14 від 08.10.2014 року, рішення колегії Держземагентства України №2/1 від 14.10.2014 року та доручення голови Львівської облдержадміністрації №13/0/6-15 від 10.02.2015 року ГУ Держгеокадастру при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування. У зв'язку з відсутністю погодження Шклівської селищної ради та керуючись ч. 7 ст. 118 ЗК України ГУ Держгеокадастру відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позові вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності висловленої позиції Шклівської селищної ради на етапі розгляду відповідачем клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відмова у наданні такого дозволу є необґрунтованою.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Громадянам для ведення особистого селянського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 116 ЗК України, зокрема частиною 1 передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На підставі ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно вимог ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Державна служба Держгеокадастр регулюється Положенням про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2014 року №15, пунктом 31 якого передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

З метою забезпечення децентралізації влади, збільшення повноважень органів місцевого самоврядування з управління територіями, подолання корупції та збільшення надходжень до місцевих бюджетів, підвищення ефективності територіального планування та якості управлінських рішень органів місцевого самоврядування Віце-прем'єр-міністром України - Міністром регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надано Держземагентству України доручення від 08.10.2014 р. №37732/0/1-14 про забезпечення з 15.10.2014 року обов'язкового направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Рішенням колегії Держземагентства України №2/1 від 14.10.2014 р. "Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності" (далі - Рішення №2/1) зобов'язано головні управління Держземагенства в областях з 15.10.2014 року за зверненням юридичних осіб та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Згідно п.п.2.1 Рішення №2/1 визначено, що під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у триденний строк з дня отримання відповідних клопотань надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них.

Пунктом 2.2 Рішення №2/1 встановлено, що у запиті, наведеному в п.2.1 цього рішення зобов'язано у запиті зазначати прохання до відповідного органу протягом 10 календарних днів з дня отримання запиту письмово висловити позицію із зазначеного питання та інформувати орган місцевого самоврядування, що відсутність протягом зазначеного строку мотивованих заперечень є мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою.

На виконання наведеного доручення та рішення колегії Держземагентством України прийнято наказ № 328 від 15.10.2014 року "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року".

У свою чергу, голова Львівської обласної державної адміністрації 18.02.2015 року за №13/0/5-15 доручив головам районних державних адміністрацій довести до відома органів місцевого самоврядування про запровадження процедури обов'язкового направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності для отримання погодження.

Враховуючи наведене, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що як у дорученні Віце-прем'єр-міністра України так і у рішенні Держземагентства України зазначено про необхідність погодження (висловлення позиції) з органами місцевого самоврядування проектів землеустрою саме на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. При цьому, обов'язок звернутися до органів місцевого самоврядування лежить саме на органах Держгеокадастру, а не на особі, яка звертається за погодженням.

В суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі ГУ Держгеокадастру на доказ звернення до Шклівської селищної ради посилається на лист від 23.02.2016 року №С-1804/0-950/6-16 з проханням висловлення якнайшвидше, з дня отримання запиту, позицію стосовно можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При тому, як вірно встановив суд першої інстанції, на час розгляду справи в суді відповідач не надав суду будь-яких доказів отримання згаданого листа Шклівською селищною радою, а також доказів висловлення нею позиції стосовно надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою на етапі розгляду відповідного клопотання ГУ Держгеокадастру.

В той же час представлений відповідачем лист Шклівської селищної ради № 356 від 07.07.2016 року не може бути взятий до уваги як неналежний доказ, оскільки такий наданий через 4 місяці після відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, аналізуючи наведені норми земельного законодавства та беручи до уваги встановлені обставини справи, судова колегія вважає, що з врахування відсутності висловленої позиції Шклівською селищною радою на етапі розгляду відповідачем клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відмова у наданні такого дозволу є необґрунтованою. Відтак, відмовляючи у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відповідач не діяв на підставі та у спосіб, що передбачені земельним законодавством.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року у справі № 813/1307/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 12.10.2016р.