Справа № 461/4759/15-а
Суддя: Зубачик Н. Б.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/4759/15-а
Провадження №2-а/461/527/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2016 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтара» до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття ухвали

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Альтара» звернулося до суду із адміністративним позовом до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, в якій просить визнати протиправною і нечинною з моменту прийняття ухвалу Львівської міської ради від 23.10.2014 року №4018 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007 року №897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова».

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що ТзОВ «Альтара» було учасником комерційного конкурсу на право оренди нежитлових приміщень 1-го поверху площею 17,7 кв.м. за адресою: м.Львів, вул. Горської, 2, за результатами якого його комерційна пропозиція була другою найкращою пропозицією після переможця конкурсу БО «Благодійний фонд «Народне джерело». БО «Благодійний фонд «Народне джерело» у відповідності до наказу управління від 15.09.2014 року №65-А не підписала договір оренди, у звязку з чим втратила право на укладення вказаного договору. Оскільки найкращою після пропозиції переможця була його пропозиція, тому і право на укладення договору оренди мало б бути надано ТзОВ «Альтара» за рішенням конкурсної комісії. Проте, в період часу прийняття конкурсною комісією рішення про визнання його переможцем конкурсу у звязку із відмовою укласти договір БО «Благодійний фонд «Народне джерело», сесією Львівською міською радою було прийнято ухвалу від 23.10.2014 року №4018 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007 року №897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова», згідно з якою, якщо визнаний конкурсною комісією переможець конкурсу у визначений термін не підписав у встановленому порядку договір оренди та/або акт прийняття-передачі, обєкт вважається таким, що не наданий в оренду, і підлягає подальшій передачі в оренду на загальних засадах шляхом оголошення повторного конкурсу. Вважає, що його право на отримання в оренду нежитлового приміщення порушено, оскільки Львівська міська рада прийняла ухвалу від 23.10.2014 року №4018 в порушення вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Тому, просить позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав аналогічні пояснення до тих, які викладені у позові. Просить позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив. В судовому засіданні, призначеному на 05.10.2016 року, проти задоволення позовних вимог заперечив, мотивуючи тим, що оскаржувана ухвала не є регуляторним актом в сфері господарської діяльності. А відтак, вимоги щодо опублікування повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта, оприлюднення самого регуляторного акта і аналізу регуляторного впливу, не стосується оскаржуваної ухвали. Додатково зазначила, що у відповідача на момент прийняття оскаржуваної ухвали у Львівської міської ради був офіційний друкований орган газета «Ратуша», однак дана ухвала опублікована не була, оскільки не є регуляторним актом в розумінні ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що оскаржувана ухвала Львівської міської ради від 23.10.2014 року №4018 є нормативно-правовим актом, але не є регуляторним актом в сфері господарської діяльності. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.08.2014 року проведено конкурс на право оренди нежитлових приміщень 1-го поверху, площею 17.7 кв.м за адресою: м.Львів, вул. Горської, 2, що підтверджується протоколом №9 засідання конкурсної комісії на право оренди майна територіальної громади м.Львова від 15.08.2014 року.

Так, 15.08.2014 року конкурсною комісією надано в оренду БО «Благодійний фонд «Народне джерело» нежитлове приміщення за адресою: м.Львів, вул. Горської, 2 для магазину строком на 3 роки.

15.09.2014 року ОСОБА_4 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради винесено наказ про укладення договору оренди на нежитлові приміщення за адресою: м.Львів, вул. Горської,2.

У звязку із не підписанням договору оренди у визначені терміни переможцем конкурсу від 15.08.2014 року на нежитлові приміщення, дане питання було винесено повторно до розгляду на конкурсну комісію.

23.10.2014 року Львівською міською радою прийнято ухвалу №4018 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007 року №897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова», згідно з якою, якщо визнаний конкурсною комісією переможець конкурсу у визначений термін не підписав у встановленому порядку договір оренди та/або акт прийняття-передачі, обєкт вважається таким, що не наданий в оренду, і підлягає подальшій передачі в оренду на загальних засадах шляхом оголошення повторного конкурсу.

Відповідно до листів Державної регуляторної служби України від 20.08.2015 року та 16.12.2015 року щодо наявності ознак регуляторного акту в ухвалі Львівської міської ради від 23.10.2014 року №4018 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007 року №897 «Про врегулювання питання оренди майна територіальної громади м.Львова», зазначена ухвала містить норми регуляторного характеру, а її прийняття потребувало реалізації, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» відповідних процедур.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень і засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Зазначені положення Конституції України кореспондуються зі ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Визначення поняття «регуляторного акта» міститься у статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», відповідно до якого регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно - правовим актом. Тобто, даною нормою передбачено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, а також їх посадові особи, відносяться до регуляторних органів.

Таким чином, оскаржуване рішення за своєю правовою природою є актом, спрямованим на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторним органом та суб'єктом господарювання. Вказаним актом змінені норми права, він розрахований на неодноразове застосування і щодо невизначеного кола осіб, які є, зокрема, платниками орендної плати.

Статтею 4 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» встановлені принципи державної регуляторної політики, якими є: доцільність, адекватність, ефективність, збалансованість, передбачуваність, прозорість та врахування громадської думки.

Частиною четвертою статті 12 цього Закону регуляторні акти, прийняті Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, а також їх посадовими особами, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації, визначених КМУ, не пізніш як у десятиденний строк після їх державної реєстрації або прийняття та підписання, у випадку, якщо ці регуляторні акти не підлягають державній реєстрації.

Згідно статті 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу. Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій. Розробник проекту регуляторного акта при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен: визначити та проаналізувати проблему, яку пропонується розв'язати шляхом державного регулювання господарських відносин, а також оцінити важливість цієї проблеми; обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв'язана за допомогою ринкових механізмів і потребує державного регулювання; обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв'язана за допомогою діючих регуляторних актів, та розглянути можливість внесення змін до них; визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб'єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта; визначити цілі державного регулювання; визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин; аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей; описати механізми і заходи, які забезпечать розв'язання визначеної проблеми шляхом прийняття запропонованого регуляторного акта; обґрунтувати можливість досягнення встановлених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акта; обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб'єктів господарювання, громадян та держави; обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акта, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені; оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акта залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги; оцінити ризик впливу зовнішніх чинників на дію запропонованого регуляторного акта; обґрунтувати запропонований строк чинності регуляторного акта; визначити показники результативності регуляторного акта; визначити заходи, за допомогою яких буде здійснюватися відстеження результативності регуляторного акта в разі його прийняття.

За приписами статті 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону. У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта. Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п'яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта. Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу. Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов'язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

Частинами 1, 2 статті 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет. Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений. У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Згідно ст.21 ЗУ «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» діяльність місцевих органів державної влади та органів місцевого самоврядування висвітлюється в друкованих засобах масової інформації регіональної та місцевої сфери розповсюдження.

На виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.08.2016 року, судом встановлено, що на момент прийняття оскаржуваної ухвали у Львівській міській раді був визначений офіційний друкований орган газета «Ратуша», однак повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта, оприлюднення самого регуляторного акта і аналізу регуляторного впливу, відповідачем у газеті не оприлюднені, оскільки останній вважає, що спірна ухвала не є регуляторним актом. Сама ж оскаржувана ухвала була опублікована на офіційному сайті Львівської міської ради, що не відповідає вимогам ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та ЗУ «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації».

Відповідно до ст.162 КАС України передбачені різні способи захисту порушеного права, зокрема і визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і його скасування, або визнання рішення нечинним. Тому, скасовуючи акт, суд має визначити момент, з якого його дія припиняється.

Відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 21.02.2008 року в справі №К-16243/06, нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, а протиправність індивідуального акта виникає у разі набрання рішенням суду про задоволення адміністративного позову законної сили, з моменту прийняття такого акта субєктом владних повноважень (вчинення дії або бездіяльності).

Оскільки ухвала Львівської міської ради від 23.10.2014 року №4018 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007 року №897 «Про врегулювання питання оренди майна територіальної громади м. Львова» вплинула на настання певних юридичних наслідків для невизначеного кола суб'єктів, суд з врахуванням позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 11.12.2012 року в справі №К/9991/76012/11, вважає, що в даному випадку його дія може бути припинена тільки на майбутнє, тобто з часу набрання законної сили рішенням суду.

Згідно п.10.2 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Враховуючи вищевикладене, в частині позовних вимог про визнання протиправною та нечинною саме з моменту прийняття ухвали Львівської міської ради від 23.10.2014 року №4018 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007 року №897 «Про врегулювання питання оренди майна територіальної громади м.Львова» - необхідно відмовити.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, аналізуючи обставини справи та правові норми, які їх регулюють, враховуючи, що дії відповідача, пов'язані з оскаржуваним рішенням є такими, що суттєво порушують права позивача, оскільки він був позбавлений можливості ознайомитись з проектом, текстом та аналізом регуляторного акту, подати на нього свої зауваження та пропозиції, здійснювати планування своєї діяльності, суд дійшов висновку, що оскаржувану ухвалу необхідно визнати протиправною та нечинною.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Окрім того, відповідно до ст.94 КАС України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Керуючись ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», ст.ст. 14, 17, 71, 128, 159-163, 167, 267 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною та нечинною ухвалу Львівської міської ради від 23.10.2014 року №4018 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 07.06.2007 року №897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Львівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтара» судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.