Справа № 806/5480/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року м. Київ К/800/18962/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Приходько І.В.,

при секретарі: Титенко М.П.,

розглянувши у судовому засіданні
касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (правонаступник Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13.01.2014

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014

у справі № 806/5480/13-а Житомирського окружного адміністративного суду

за позовом Представництва «Гюльсан Іншаат Санаі Туризм Накліят ве Тіджарет Анонім Шіркеті»

до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (ОДПІ)

про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.01.2014, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014, позов задоволено: визнані неправомірними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Житомирі від 05.01.2012: № - в частині зменшення бюджетного відшкодування (у тому числі, заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 313477,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 135162,00 грн., № - в частині зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ на 997853,00 грн.

У касаційній скарзі ОДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову

Позивач, заперечуючи проти касаційної скарги, просить залишити скаргу без задоволення, вважаючи її безпідставною.

У відповідності до норм частини 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ, суми бюджетного відшкодування з ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 15.12.2011 за № 7839/22/26607343. Згідно з цими висновками позивач порушив норми підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4, підпунктів 7.5.1, 7.5.2 пункту 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), пункту 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України (ПК): занижено суму податкових зобов'язань із ПДВ у податковому обліку за червень, грудень 2010 року на 73546,00 грн. (71608,00 грн. та 1938,00 грн. відповідно) у зв'язку з неповним відображенням податкових зобов'язань, які виникли при виконанні довгострокових контрактів щодо операцій з ремонту автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп; завищено податковий кредит на загальну суму 2716986,00 грн. у податковому обліку за період з квітня 2010 року по січень 2011 року, березень, червень 2011 року, в тому числі: 1) на 558697,00 грн. за липень, серпень, вересень 2010 року за операціями з наданням авансових платежів на користь ТОВ «Бауком Україна», ТОВ «Гран Трейд», ПП «Промбетон», ТОВ «Юл-Соф», які не пов'язані із господарською діяльністю; 2) на 393216,62 грн. за період з квітня по грудень 2010 року за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Олді-Житомир», ТОВ «Арктіка», ВАТ «Житомиргаз», ПП «Грецький Транс Експедиція», ТОВ «Світанок-ВВ», ТОВ «Авто-Плюс», Житомирське шляхово-будівельне управління, ТОВ «Арктика», ТОВ «Захід-Авто-Плюс», ТОВ «Будімперія», ПП «Промбетон», ТОВ «Трансбудкомплект», ТОВ «Сіратторг», ТОВ «Слов'янська спілка підприємців», ТОВ «Мега Моторс Груп», ТОВ «Дорожні системи України», ТОВ «Нові технології України», ДП «Облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», які не задекларували податкові зобов'язання з ПДВ за вище вказані звітні податкові періоди, в тому числі за операціями з поставки товарів (послуг) позивау; 3) на 7879,00 грн. за період з вересня по грудень 2009 року за податковими накладними, які виписані в іншому періоді, ніж період включення до податкового обліку; 4) на 19656,00 грн. за березень 2011 року та на 180270,00 грн. за липень, вересень 2010 року за нікчемними правочинами з поставки від ТОВ «Сіріус» та ТОВ «Вестком - Груп» товарів (послуг): останні не мають (основних фондів (виробничі потужності, складські приміщення, транспорт) та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, що виявлено на підставі оцінки документів податкової звітності цих суб'єктів підприємницької діяльності; факт передачі товарів (послуг) від цих постачальників позивачу не підтверджений первинними документами (акти приймання-передачі товарів, довіреності, докази транспортування тощо); 5) на 1111816,00 грн. за червень 2011 року за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Пілігрим-Плюс» у травні 2011 року на загальну суму 8565702,72 грн., у тому числі: ПДВ у сумі 1427617,15 грн. при фактичному відвантаженні товару (бітуму) у травні на загальну суму 1894807,70 грн. (включаючи ПДВ у сумі 315801,00 грн.); 6) на 445000,00 грн. за березень 2011 року за операціями з ПП «Техноізол», які не підтверджені актами виконаних робіт; 51352,00 грн. - сума ПДВ, задекларована як сплачена митному органу, без підтвердження сплати відповідними обліковими (розрахунковими) документами. У результаті цих порушень позивач занизив ПДВ на 566165,00 грн. у податковому обліку за вересень, грудень 2010 року, завищив задекларовану суму бюджетного відшкодування за червень, серпень, листопад 2010 року на 314495,00 грн.; завищив від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за червень 2011 року на 1494205,00 грн., та завищив від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за червень 2011 року на 1111816,00 грн.

За наслідками перевірки ОДПІ стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 05.01.2012: № - про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у податковому обліку за червень, серпень, листопад 2010 року на 314495,00 грн. та про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 135671,00 грн. ( оскаржується позивачем в частині суми основного платежу 313477,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 135162,00 грн.); № - про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у податковому обліку за червень 2011 року на 1494205,00 грн. (оскаржується у частині зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ на 997853,00 грн.).

У відповідності до підпункту 7.3.7 пункту 7.3 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) датою виникнення податкових зобов'язань виконавця з контрактів, визначених довгостроковими відповідно до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", є дата збільшення валового доходу виконавця довгострокового контракту.

Роблячи висновок про заниження позивачем податкових зобов'язань із ПДВ у податковому обліку за червень, грудень 2010 року на 71608,00 грн. та на 1938,00 грн. відповідно, які виникли при виконанні довгострокових контрактів щодо операцій з ремонту автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп, контролюючий орган послався на встановлені у межах перевірки порушення, викладені в акті перевірки щодо заниження валових доходів (підпункт 3.1.1 акта перевірки). Разом з тим, підпункт 3.1.1 акта перевірки містить висновок про заниження суми валового доходу по рядках 02 «Доходи від операційної діяльності», 03 «Інші доходи» з посиланням на перевірені облікові документи щодо виконання довгострокового контракту на виконання робіт з ремонту автомобільної дороги М06 Київ-Чоп; отримання доходу від перерахунку операцій (депозит), виражених в іноземній валюті (а.с. 19-25, т. 1-й) податкових декларацій за півріччя, три квартали, 2010 рік, ІІ квартал 2011 року. Фактично, висновок про заниження суми податкових зобов'язань з ПДВ обґрунтовано тим, що показники щодо сум доходу в податкових декларацій з податку на прибуток за вказані податкові звітні періоди є вищими, ніж обсяг продаж в податкових деклараціях з ПДВ за червень, грудень 2010 року.

Об'єкти оподаткування податком на прибуток та ПДВ є різними, не всі господарські операції, за якими отримано доход, що підлягає врахуванню при визначенні прибутку як об'єкта оподаткування, є об'єктом оподаткування згідно з нормами Закону України № 168/97-ВР. Крім того, в судовому процесі встановлено, що значення сум валових доходів, заниження яких було встановлено під час перевірки, нижчі за значення сум податкових зобов'язань із ПДВ, тоді як ПДВ становить 20 % бази оподаткування. Так, заниження валового доходу від виконання довгострокового контракту становило 1543613,00 грн., зокрема: за 1-е півріччя 2010 року - 22707,00 грн., за 3-и квартали 2010 року - 1642,00 грн. за 2010 рік - 11333,00 грн., за 2-й квартал 2011 року - 1532280,00 грн. (А.с. 23, т.1-й).

ОДПІ не дотримано норм Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 р. за № 34/18772.

Відповідно до пункту 5.2 цього Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Враховуючи викладене та ненаведення контролюючим органом у судовому процесі інших доводів на підтвердження про заниження позивачем податкових зобов'язань із ПДВ, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про недоведеність з боку ОДПІ правомірності збільшення в податковому обліку позивача за червень, грудень 2010 року податкових зобов'язань на 71608,00 грн. та на 1938,00 грн. відповідно.

Як встановлено у судовому процесі, за наслідками поставки позивачу від ТОВ «Бауком Україна» підрядних послуг та послуг із оренди спеціальної техніки, від ТОВ «Гран Трейд» товару (щебінь гранітний), ПП «Промбетон» товару (металопрофіль), ТОВ «Юл-Соф» товару (щебінь), від ТОВ «Сіріус» та ТОВ «Вестком - Груп» товарів («портландцемент «Подільський»»), ці постачальники виписали на адресу позивача податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит у податковому обліку за липень, серпень, вересень 2010 року, березень 2011 року.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку ( в редакції Закону України від 02.12.2010 № 2755-VІ)/

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача податкового кредиту, ОДПІ вказує на нікчемність правочинів з поставки позивачу від ТОВ «Сіріус» та ТОВ «Вестком - Груп» товарів, посилаючись на інформацію, отриману під час здійснення заходів податкового контролю, щодо відсутності у цих постачальників основних фондів (складських приміщень, транспортних засобів) та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, а також на відсутність зв'язку витрат на виплату ТОВ «Бауком Україна», ТОВ «Гран Трейд», ПП «Промбетон», ТОВ «Юл-Соф» авансових платежів із господарською діяльністю позивача.

Суди попередніх інстанцій на підставі оцінки доказів, приєднаних до справи, а саме: копій видаткових та податкових накладних, рахунків-фактур, товарно-транспортних накладних, актів приймання-передачі, акту приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних робіт, підсумкової відомості ресурсів, платіжних доручень, встановили факти поставки позивачу від ТОВ «Бауком Україна», ТОВ «Гран Трейд», ПП «Промбетон», ТОВ «Юл-Соф», ТОВ «Сіріус» та ТОВ «Вестком - Груп» товарів (послуг) та за відсутності інших доводів та доказів з боку контролюючого органу, які б містили обґрунтовані сумніви щодо реального характеру поставки позивачу від цих постачальників товарів (послуг), зробили юридично правильний висновок про недоведеність з боку ОДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірності зменшення у податковому обліку позивача з ПДВ сум податкового кредиту. Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Такі висновки судів були зроблені з врахуванням встановлених обставин щодо реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ «Сіріус» та ТОВ «Вестком - Груп», ТОВ «Бауком Україна», а також зв'язку авансових платежів, сплачених на користь ТОВ «Бауком Україна», ПП «Промбетон», ТОВ «Гран Трейд», ТОВ «Юл Соф» постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.11.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2013, якою визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 05.01.2012: № повністю, № в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 4901028,00 грн. та за штрафними санкціями 1185409,50 грн., від 21.03.2012 № в частині визначення податкового зобов'язання з ПДВ за основним платежем 538257,00 грн. та за штрафними санкціями 134564,00 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Правильними є також висновки судів щодо неправомірності зменшення контролюючим органом у податковому обліку позивача сум податкового кредиту у податковому обліку за період з квітня по грудень 2010 року на 393216,62 грн. за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Олді-Житомир», ТОВ «Арктіка», ВАТ «Житомиргаз», ПП «Грецький Транс Експедиція», ТОВ «Світанок-ВВ», ТОВ «Авто-Плюс», Житомирське шляхово-будівельне управління, ТОВ «Арктика», ТОВ «Захід-Авто-Плюс», ТОВ «Будімперія», ПП «Промбетон», ТОВ «Трансбудкомплект», ТОВ «Сіратторг», ТОВ «Слов'янська спілка підприємців», ТОВ «Мега Моторс Груп»,ТОВ «Дорожні системи України», ТОВ «Нові технології України», ДП «Облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», які не задекларували податкові зобов'язання з ПДВ за наслідками господарських операцій з позивачем.

Вищенаведені норми Закону № 168/97-ВР не ставлять у залежність право платника податку на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни, зокрема і фактичної сплати сум податків до бюджету, постачальниками товарів (послуг) по всьому ланцюгу поставки, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність операцій з придбання ним товарів (послуг) у судовому процесі контролюючим органом не спростована. Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені. Будь-яких доводів з приводу того, що позивач був обізнаний зі станом виконання податкових зобов'язань постачальниками товару по ланцюгу поставок ДПІ не наводить

Відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 05.12.2011 у справі за позовом ТОВ «Акцент буд» до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, також висновки судів про правомірність включення позивачем до складу податкового кредиту у податковому обліку за період з вересня по грудень 2009 року ПДВ у сумі 7879,00 грн. за податковими накладними, дати виписки яких припадають на інші податкові звітні періоди.

У вказаній постанові Верховний Суд України вказав, що у випадку, коли право платника на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких фактично відбулись господарські операції, суми ПДВ, вказані у таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в податковому періоді, в якому такі податкові накладні отримані.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 цієї ж статті датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг);.

Якщо платник не скористався правом подачі заяви, передбаченим підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, і не звернувся до податкової інспекції зі скаргою, то він не має права включати до податкового кредиту суму ПДВ, не підтверджену податковою накладною.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Зменшення у податковому обліку позивача за червень 2011 року податкового кредиту у сумі 1111816,00 грн. за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Пілігрим-Плюс» у травні 2011 року, контролюючий орган, посилаючись на порушення норм пункту 198.2 ст. 198 ПК, обґрунтував тим, що позивач включив ПДВ у сумі 1427617,15 грн. при фактичному відвантаженні товару (бітуму) у травні на загальну суму 1894807,70 грн., у тому числі: ПДВ у сумі 315801,00 грн.

Відповідно до пункту 198.2 ст. 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

ОДПІ не оспорює право позивача на податковий кредит у цій сумі, а враховуючи те, що помилкове включення цих сум у червні 2011 року відповідає сумі заниження таких сум у травні 2011 року, то така помилка не призвела до заниження сум грошового зобов'язання з ПДВ у податковому обліку позивача.

Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на це порушення, вказане в акті перевірки, що однак не вплинуло на правильність вирішення спору.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи (частина 2 цієї статті).

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13.01.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписІ.В. Приходько