Справа № 461/10234/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 р. Справа № 876/501/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третіх осіб ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Департаменту економічної політики Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2015 року у за позовом Департаменту економічної політики Львівської міської ради до Львівської міської ради, треті особи Приватне підприємство «Вальтер», Приватне підприємство «Необхідність», Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, Фізична особа-підприємець ОСОБА_6, Фізична особа-підприємець ОСОБА_7, Фізична особа-підприємець ОСОБА_8, Фізична особа-підприємець ОСОБА_9 про визнання незаконною і скасування ухвали,

в с т а н о в и в:

Департамент економічної політики Львівської міської ради 25.09.2015 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської міської ради, треті особи ПП «Вальтер», ПП «Необхідність», ФОП ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, в якому просив визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» в частині п. 41,43 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Галицькому районі м. Львова додатку 2Р-К; п. 74, 83, 84, 85, 88, 94 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Залізничному районі м. Львова додатку 2Р-К; п. 75 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м. Львова додатку 2Р-К; п. 91,100,106 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Сихівському районі м. Львова додатку 2Р-К.

16.10.2015 року представник позивача подав клопотання про уточнення позовних вимог, згідно яких просить визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова» в частині: пунктів 41,43 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Личаківському районі м.Львова додатку 2Р-К; пунктів 74,83,84,85,88,94 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Залізничному районі м.Львова додатку 2Р-К; пункту 75 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м.Львова додатку 2Р-К; пунктів 91,100,106 переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Сихівському районі м.Львова додатку 2Р-К.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Департамент економічної політики Львівської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає Положенню про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, Правилам благоустрою м.Львова, Єдиним правилам ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними.

Окрім того, до проекту ухвали не додано відповідно зареєстрованих звернень ПП «Вальтер», ПП «Необхідність», ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9 щодо отримання погодження на розміщення малих архітектурних форм у м.Львов, а тому незрозумілими є підстави щодо ініціатора прийняття даної ухвали.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача та третіх осіб у судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 23.04.2015 року Львівською міською радою прийнято ухвалу №4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова», згідно якої ухвалено здійснити зміну власників тимчасових споруд, згідно з додатком 1-ЗМ та врахувати ці зміни власників у додатках 2Р-3, 2Р-К, 1П до цієї ухвали та Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради укласти та продовжити договори на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою для розміщення тимчасових споруд терміном їх закінчення до 30.12.2016 року, згідно з додатками 2Р-К, 1П /а.с.13, 14-30/.

Вважаючи вищевказану ухвалу незаконною та такою , що не відповідає Положенню про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, Правилам благоустрою м.Львова, Єдиним правилам ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними, Департамент економічної політики Львівської міської ради звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що саме на позивача покладено обов'язок по виконанню оскаржуваної ухвали, відповідно до ст. 144 Конституції України та ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зазначив, що Департамент економічної політики Львівської міської ради є неналежним суб'єктом звернення з даним адміністративним позовом та у позові не вказано, в чому саме полягає порушення прав та інтересів позивача.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з п. «а» ч. 1, ч. 5 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; забезпечення соціально-культурних закладів, які належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, а також населення паливом, електроенергією, газом та іншими енергоносіями; вирішення питань водопостачання, відведення та очищення стічних вод; здійснення контролю за якістю питної води.

Відповідно до п.«б» ч. 2 ст. 30 згаданого вище Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, транспорту, зв'язку, за технічним станом, використанням та утриманням інших об'єктів нерухомого майна усіх форм власності, за належними, безпечними і здоровими умовами праці на цих підприємствах і об'єктах; прийняття рішень про скасування даного ними дозволу на експлуатацію об'єктів у разі порушення нормативно-правових актів з охорони праці, екологічних, санітарних правил, інших вимог законодавства.

Частинами 2 ст. 11 вказаного Закону встановлено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Частиною 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території

Колегія суддів зазначає, що Департамент економічної політики Львівської міської ради є підзвітним і підконтрольним міській раді та у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, ухвалами міської ради, рішеннями виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови та Положенням про Департамент економічної політики Львівської міської ради, а отже саме на позивача покладено обовязок по виконанню оскаржуваної ухвали, відповідно до ст. 144 Конституції України та ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (Згідно ухвали Львівської міської ради від 06.07.2006 р. №94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання»).

З матеріалів справи також видно, що ПП «Вальтер», ПП «Необхідність», ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9 звертались із заявами та ними були отримані погодження всіх служб на розміщення малих архітектурних форм у м. Львові.

Окрім цього, суд першої інстанції вірно врахував, що проект оскаржуваної ухвали був візований усіма уповноваженими на те субєктами, зокрема директором Департаменту економічної політики і начальником Управління комунальної власності і жодних зауважень у даної посадової особи при візуванні не виникло.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Департаменту економічної політики Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2015 року у справі №461/10234/15 а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М.Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_10

Ухвала у повному обсязі складена 11.10.2016 року.