Справа № 2-а-4937/11
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Петунін І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року справа №2-а-4937/11

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

судді: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області

від 14 вересня 2016 року

прийнятою за результатом

розгляду заяви ОСОБА_3

про зміну способу виконання судового рішення

по адміністративній

справі № 2а-4937/11 (суддя Петунін І.В.)

за позовом ОСОБА_3

до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради

про визнання неправомірної відмови, зобовязання здійснити

перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (далі відповідач) про визнання неправомірної відмови, зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення (а.с.2-5).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 18 липня 2011 року адміністративний позов задоволено, визнано неправомірними дії відповідача щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення на 2011 рік; зобовязано зробити нарахування та виплату на користь позивача щорічної допомоги на оздоровлення на 2011 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з 5-ти кратного розміру мінімальної заробітної плати з урахуванням виплаченої суми. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а. с. 29-30).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2011 року апеляційну скаргу відповідача задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено (а. с.40).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2011 року скасовано, постанову Димитровського міського суду Донецької області від 18 липня 2011 року залишено в силі (а. с. 65-67).

Постановою від 11.12.2013 р. було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2а-4937/2011, виданого 03.12.2013 року Димитровським міським судом (а. с. 84, 86).

Згідно відповіді відповідача від 06.05.2015 року щодо виконання рішення суду, управління соціального захисту населення виконало вказане рішення в межах бюджетних асигнувань, виплата у повному обсязі буде здійснена, якщо це буде передбачено Державним бюджетом України (а. с. 90-91).

Відповідно до розрахунку суми щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2011 рік, ОСОБА_3 на підставі рішення суду нараховане до виплати 4585 грн. (а. с. 94).

Позивач 06.09.2016 року звернувся до суду з заявою про зміну способу виконання рішення шляхом стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення на 2011 рік (а. с. 127-129).

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 14 вересня 2016 року в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення відмовлено (а. с. 134-136).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить змінити спосіб і порядок виконання постанови суду першої інстанції та стягнути з відповідача на його користь невиплачену суму разової грошової допомоги на 2011 рік в розмірі 4585 грн. (а. с. 138-140).

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З матеріалів справи вбачається, що Димитровський міський суд Донецької області постановою від 18 липня 2011 року задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3, у тому числі й стосовно зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача щорічної допомоги на оздоровлення на 2011 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з 5-ти кратного розміру мінімальної заробітної плати з урахуванням виплаченої суми.

За приписами пункту другого частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (пункт 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз резолютивної частини постанови Димитровського міського суду Донецької області від 18 липня 2011 року та синтез наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин позивач просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. Хоча в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (статті 198, 223 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Встановлені судами обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 КАС було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум допомоги буде здійснена управлінням соціального захисту населення після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що "захист порушеного права у судовому рішенні" і "спосіб виконання судового рішення" не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

З огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобовязання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобовязання органу УСЗН здійснити виплату із зобовязання на стягнення такої виплати є незаконною.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм права містять постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року № 21-394а14, № 21-475а14, від 13 січня 2015 року № 21-604а14 та від 17 лютого 2015 року № 21-622а14, який повинен враховуватися іншими судами загальної юрисдикції відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 244-2 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 160, 163, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 244-2, 254, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 14 вересня 2016 року по справі № 2а-4937/11 залишити без задоволення.

Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 14 вересня 2016 року по справі № 2а-4937/11 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2