Справа № 336/4238/16-а(2-а/336/202/2016)
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2016 рокусправа № 336/4238/16-а(2-а/336/202/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Щербака А.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2016р. у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя в якому просила визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя по не нарахування ОСОБА_1 пенсії з підвищенням її на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити ОСОБА_1 нарахування пенсії з підвищенням її на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» та провести відповідні виплати з грудня 2015 року.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2016р. у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, просить оскаржену постанову скасувати, позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржена постанова винесена з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Фіксування судового засідання не здійснювалось відповідно до ст. 41 КАС України.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2008 року ОСОБА_1 призначено пенсію по втраті годувальника померлого чоловіка ОСОБА_2, який за життя мав статус малолітнього вязня, прирівняного до учасника бойових дій та був інвалідом загального захворювання 2 групи.

03 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про встановлення підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та надала нове посвідчення, що дає право на пільги, встановлені ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя було встановлено підвищення до пенсії дружині померлого інших жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя повідомило позивача, що для підвищення пенсії на 25 % відповідно до ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» законних підстав не має.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що померлий чоловік ОСОБА_1 не підпадає під категорію осіб, зазначених в ст. 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» тому відсутні законні підстави для встановлення позивачці підвищення до пенсії у розмірі 25 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистського переслідування».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи міститься довідка №01-32/Г-1885 від 20.08.2015 видана Державним архівом Запорізької області в якій зазначено, що ОСОБА_3, була примусово вивезена німецькою окупаційною владою з території міста Запоріжжя до Німеччини, де з жовтня 1943 року по 18 квітня 1945 року працювала прибиральницею в таборах в м. Лейпцик, проживала в таборі при ливарному заводі, потім захворіла туберкульозам та до звільнення перебувала в лікарні. Разом з нею знаходилася родина. Склад родини, зокрема, син ОСОБА_4 13 років.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», дружинам (чоловікам) померлих інвалідів, зазначених у статті 62 цього Закону, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дружинам (чоловікам) померлих інших жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У ст. 62 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», зазначені колишні малолітні (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнані інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи доведено, що чоловік ОСОБА_1 був колишнім малолітнім вязнем, якому на момент ув'язнення не виповнилося 14 років, інших місць примусового тримання, визнаний інвалідами від загального захворювання.

Доказів того, що ОСОБА_1 одружилася вдруге матеріали справи не містять.

Порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 206 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2016р. у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо не нарахування ОСОБА_1 пенсії з підвищенням її на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити ОСОБА_1 нарахування пенсії з підвищенням її на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» з 03 грудня 2015року.

Постанова суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий: А.А. Щербак

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Н.П. Баранник