Справа № 2-а-5084/10/0270
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2011-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2011 р. м. Вінниця Справа № 2-а-5084/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Воробйової І.А.,

при секретарі судового засідання: Колос М.С.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа-Буд" в особі директора ОСОБА_1

до: заступника начальника інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Вінницького обласного центру зайнятості ОСОБА_3, головного спеціаліста інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Вінницького обласного центру зайнятості ОСОБА_2

про: визнання дій неправомірними та визнання акту недійсним

ВСТАНОВИВ :

В проваджені Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Медіа-Буд до заступника начальника інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Вінницького обласного центру зайнятості ОСОБА_3, головного спеціаліста інспекції по контрою за додержанням законодавства про зайнятість населення Вінницького обласного центру зайнятості ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та визнання акта № 45 перевірки стану дотримання вимог законодавства про зайнятість населення від 10 листопада 2009 р. недійсним.

В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «Медіа-Буд»28 серпня 2008 року заключило трудовий договір із громадянином ОСОБА_4 інвестором ОСОБА_5М, який 27.02.2009 року було розірвано. Протягом усього часу роботи ОСОБА_5 товариство сплачувало усі податки і збори на рахунок нього.

30.11.2009 року позивачем отримано акт перевірки № 45, яким запропоновано сплатити штраф у розмірі 13 000 грн. за працевлаштування іноземця без дозволу державної служби зайнятості. В акті вказувалось, що штраф нараховано за отримання доходів у вигляді заробітної плати громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5 Проте, на думку позивача, при складанні акта не було враховано того, що ОСОБА_5 являється інвестором товариства, а згідно частини 2 статті 35 ЗУ «Про угоди про розподіл продукції», працевлаштування в Україні іноземців, найнятих інвестором у межах і за посадами, визначеними угодою про розподіл продукції, здійснюється без отримання дозволу на працевлаштування.

В звязку з чим, на думку позивача дії перевіряючих є неправомірними, а акт перевірки - недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, уточнивши позовні вимоги, а саме, зазначив, що оскаржує дії перевіряючих та просить визнати їх неправомірними щодо складання акта перевірки.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с. 37-38), зокрема, посилаючись на правомірність проведеної перевірки, на норми закону, якими передбачена відповідальність за працевлаштування іноземця без відповідного дозволу та на листи державних установ, які підтверджують, що у ОСОБА_5, який є громадянином ОСОБА_4, на момент працевлаштування відсутній відповідний дозвіл та посвідка на постійне місце проживання в Україні безстроково.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просив в позові відмовити з підстав, викладених у письмових поясненнях.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, однак, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення відповідача та представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медіа-Буд" зареєстроване в Вінницькому обласному центрі зайнятості, як платник страхових внесків до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Листом Державної податкової адміністрації у Вінницькій області від 05.08.2009 року за № 15731/10/29-012 повідомлено обласний центр зайнятості про факти перебування іноземних громадян в трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями області, зокрема, надано відомості про використання ТОВ "Медіа-Буд" праці громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 в період з 20.08.2008 року по 27.02.2009 року (а.с. 11). Зазначене стало підставою для проведення перевірки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа-Буд".

Так, 9.11.2009 року начальник інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Вінницького обласного центру зайнятості заступнику начальника інспекції ОСОБА_3 та головному спеціалісту інспекції ОСОБА_2 доручив провести перевірку ТОВ «Медіа-Буд»з питань додержання законодавства про зайнятість населення (доручення № 04-12/94 від 9.11.2009 р., а.с. 39).

Про проведення перевірки товариство повідомлено листом № 04-12/91 від 9.11.2009 р., який отримано керівником (а.с.40).

Перевіркою стану дотримання вимог законодавства про зайнятість населення товариством з обмеженою відповідальністю Медіа-Буд встановлено порушення вимог Закону України Про зайнятість населення, про що складено акт № 45 від 10.11.2009 року, в якому зазначено, що згідно з інформацією, наданою Державної податковою адміністрацією у Вінницькій області ( від 05.08.2009 року № 15731/10/29-012), мали місце факти отримання доходів у вигляді заробітної плати громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5 Миколаєвичем під час перебування в трудових відносинах з ТОВ "Медіа-Буд" в період з 20.08.2008 року по 27.02.2009 року.

Будь-яких документів, які свідчать про наявність або відсутність трудових відносин між громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5 і ТОВ "Медіа-Буд" в період з 20.08.2008 року по 27.02.2009 року та нарахування йому заробітної плати в період роботи, ТОВ "Медіа-Буд" при перевірці не було надано. Проте, зі слів директора ТОВ "Медіа-Буд" ОСОБА_1 з'ясувалося, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 працював в ТОВ "Медіа-Буд" кур'єром на чверть ставки.

Згідно інформації, наданої Відділом громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України у Вінницькій області від 15.09.2009 року № 26/4907), громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 за наявними реєстраційними обліками ВГІРФО ГУМВС України у Вінницькій області не значиться, посвідкою на постійне місце проживання в Україні не документувався.

Директором ОСОБА_1 надано для ознайомлення посвідку на постійне місце проживання ОСОБА_5, видану ВГІРФО ГУМВС України у Вінницькій області 03.11.2009 року безстроково.

Таким чином, під час перебування у трудових відносинах ТОВ "Медіа-Буд" в період з 20.08.2008 року по 27.02.2009 року ОСОБА_5 вважався таким, що прибув в Україну на визначений термін (тимчасово), та не мав документів, які б надавали право займатися трудовою діяльністю без дозволу державної служби зайнятості.

За результатами перевірки було зроблено висновки, що використовуючи працю громадянина ОСОБА_6 Федерації ОСОБА_5 без дозволу державної служби зайнятості, ТОВ "Медіа-Буд" порушило вимоги статті 8 Закону України "Про зайнятість населення", якою передбачено, що роботодавці мають право на використання праці іноземців та осіб без громадянства на умовах трудового договору лише за наявності виданого роботодавцю державною службою зайнятості дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства. Відсутність останнього стало підставою для застосування штрафу у двадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання дій щодо складання акта перевірки неправомірними суд керується та виходить з наступного.

Повноваження щодо проведення перевірок саме інспекцією по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення (далі - інспекція), яка входить до складу державної служби зайнятості, визначені Положенням про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 1991 р. № 47.

Так, згідно пункту 1 Положення інспекція здійснює контроль за виконанням законодавства про зайнятість населення підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, фермерами та іншими роботодавцями.

Пунктами 6, 8 Положення, зокрема, передбачено, що інспекція відповідно до покладених на неї завдань, проводить перевірку додержання законодавства про зайнятість населення підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, фермерами та іншими роботодавцям. При цьому, Інспекції надається право безперешкодно відвідувати підприємства, установи та організації усіх форм власності з метою контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення; ознайомлюватися з документами та одержувати від підприємств, установ та організацій копії наказів, розпоряджень, протоколів, дані обліку і звітності та інформацію з питань додержання законодавства про зайнятість населення, інші документи і відомості, необхідні для виконання інспекцією своїх завдань.

Аналогічні норми містяться й в Положенні про інспекцію Кримського республіканського, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості, затвердженого директором Державного центру зайнятості 23.09.2009 р.

З аналізу викладеного вбачається, що законодавцем визначено орган, який уповноважений здійснювати перевірки та у разі виявлення порушень застосовувати штрафні санкції.

На виконання зазначених положень та згідно виданого доручення № 04-12/94 від 09.11.2009 року відповідачами й проведено перевірку та складено відповідний акт, який є службовим документом, що підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення (або їх відсутності) вимог чинного законодавства.

Таким чином, суд не вбачає неправомірності (протиправності) в діях відповідачів щодо складання акта перевірки.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання акту перевірки недійним, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначено вище, перевіркою встановлено, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 без відповідного дозволу, на підставі трудового договору, працевлаштований у ТОВ «Медіа-Буд»з 20.08.2008 р. р. по 27.02.2009 р.

Зазначені обставини зафіксовані в акті перевірки, а наявні матеріали справи свідчать про те, що гр. ОСОБА_1:

- перебував в трудових відносинах з ТОВ «Медіа-Буд»з 20.08.08 р., звільнений 27.02.09 р.;

- згідно листа відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України у Вінницькій області № 26/6480 від 26.11.09 р. отримав дозвіл на імміграцію в Україну та документований 3.11.09 р. в ВГІРФО ГУМВС України у Вінницькій області документований посвідкою на постійне проживання в Україні;

- згідно листа ГУ ПФУ у Вінницькій області № 3140/06-36/05 від 11.12.09 р. є в списках працюючих страхувальника ТОВ «Медіа-Буд»в період з 20.08.08 р. по 31.12.08 р. (а.с.23).

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що дійсно громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 працював у товаристві та за нього сплачувались податки і збори, однак робив він тільки в 2008 році, а з 2009 року підприємство не працювало. На підтвердження чого представник посилається на лист Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 3140/06-36/05 від 11.12.2009р., в якому зазначено, що ОСОБА_5 є в списках працюючих страхувальника ТОВ «Медіа-Буд»в період з 20.08.2008 р. по 31.12.2008 р.

На думку суду, даний лист підтверджує тільки те, що гр. ОСОБА_5 дійсно працевлаштований у товаристві в 2008 р. та не може спростовувати інформацію, надану податковим органом, про те, що трудові відносини з останнім тривали до 27 лютого 2009 року (до моменту розірвання договору).

Крім того, слід зазначити, що відповідно до листа відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України у Вінницькій області № 26/6480 від 4.09.2009р. громадянин ОСОБА_6 Федерації ОСОБА_5 дозвіл на міграцію в Україну та посвідку на постійне проживання в Україні отримав тільки 3.11.2009р.

Слід також зауважити, що представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що до податкового органу товариством подавались податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за формою 1ДФ, на підставі якого і сформується інформація, яку і отримано інспекцією.

Відносини зайнятості в Україні регулюються Законом України Про зайнятість населення (далі - Закон) та іншими законодавчими актами України, прийнятими відповідно до цього Закону.

Законодавство про зайнятість поширюється на постійно проживаючих в Україні іноземних громадян і осіб без громадянства, якщо інше не передбачено законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону роботодавці мають право на використання праці іноземців на умовах трудового договору лише за наявності виданого роботодавцю державною службою зайнятості дозволу на використання праці іноземців, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі використання роботодавцем праці іноземців на умовах трудового договору без дозволу на використання праці іноземців державна служба зайнятості стягує з роботодавця штраф за кожну таку особу у двадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

З 01.10.2009 року розмір мінімальної заробітної плати становив 650 грн. (Закон України Про державний бюджет України на 2009 рік). Таким чином, сума штрафу за порушення статті 8 Закону України Про зайнятість населення становить 13000 грн. (650 грн. х20).

При цьому, саме інспекції, відповідно до Положення № 47, надається право застосовувати економічні санкції до підприємств, установ і організацій усіх форм власності, за порушення законодавства про зайнятість населення, зокрема, за недодержання вимог, передбачених статтею 8 Закону.

З наведеного випливає, що висновки позивача про порушення законодавства України щодо працевлаштування іноземців без належного дозволу відповідають обставинам справи, оскільки підприємство не надало таких дозволів при проведенні перевірки та в процесі розгляду справи.

Разом з тим, при вирішені даного спору, судом не береться до уваги посилання представника позивача на положення частини 2 статті 35 Закону України «Про угоди про розподіл продукції»як підставу для працевлаштування іноземця без отримання дозволу, оскільки вказаний Закон спрямований на створення сприятливих умов для інвестування пошуку, розвідки та видобування корисних копалин у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони на засадах, визначених угодами про розподіл продукції та регулює відносини, що виникають у процесі укладення, виконання та припинення дії угод про розподіл продукції - корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення (мінеральна сировина), що видобуваються (виробляються) під час розробки родовищ корисних копалин, визначає основні правові вимоги до таких угод, а також особливості правовідносин щодо користування надрами на умовах розподілу продукції.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підстава, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Мотивація та докази, на які посилається позивач, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідачів, а встановлені у справі обставини не підтверджують позиції позивача покладеної в основу оскаржуваних дій та акта, в звязку з чим, в задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного та враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, витрати пов'язані з розглядом справи, згідно положень статті 94 КАС України, позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 14.01.11

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна