Справа № 2-а-4176/10/0270
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2010-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 р. Справа № 2-а-4176/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни,

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи

за позовом: Лівобережного міжрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття м. Вінниця

до: ОСОБА_1

про: стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю та вартості наданих соціальних послуг

ВСТАНОВИВ :

Лівобережним міжрайонним центром зайнятості м. Вінниці заявлено позов до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю та вартості соціальних послуг.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1, яка перебувала на обліку у Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості м. Вінниці як безробітна, з 10.02.2010 року по 23.06.2010 року виплачувалась допомога по безробіттю.

29.07.2010 року працівниками центру зайнятості виявлено факт реєстрації громадянки ОСОБА_1 в якості субєкта підприємницької діяльності в той час, як вона перебувала на обліку в службі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю. Зазначене є порушенням положень Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

В звязку з тим, що ОСОБА_2 не було дотримано вимог статті 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, а саме не подано до центру зайнятості відомостей, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю, їй було безпідставно нарахована та перерахована допомога по безробіттю за період з 10.02.2010 року по 23.06.2010 року в сумі 3488,20 грн.

За вказаних обставин, позивач змушений був звернутись до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом про стягнення безпідставно виплачених коштів.

Ухвалою суду від 05.11.2010 року відкрито провадження у справі.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, при цьому зазначила, що позовні вимоги позивача в сумі 3488,20 грн. визнає в повному обсязі.

Враховуючи те, що від обох сторін по справі надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд, відповідно до частини 4 статті 122 КАС України, прийняв рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.02.2010 року ОСОБА_1 подала заяву про призначення допомоги по безробіттю та надання статусу безробітної в якій зазначила, що не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсії не отримує.

Відповідно до вимог Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, гр.ОСОБА_1 17.02.2010 року надано статус безробітної.

Керуючись ч.1 ст.22 та ч.1 ст.23 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства праці і соціальної політики України №307 від 20.11.2000 року, Лівобережним міжрайонним центром зайнятості м. Вінниці, було призначено відповідачу допомогу по безробіттю.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання положень Порядку обміну інформацією між Державною податковою адміністрацією України, Пенсійним фондом України та Державним центром зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, затвердженим спільним наказом Мінпраці та ДПА України від 12.07.2006 р. №259/407, позивачем направлено запит до Державної податкової адміністрації України. Відповідно до отриманої інформації, стало відомо, що відповідач у період перебування на обліку в службі зайнятості була зареєстрована як субєкт підприємництва та подавала декларацію про доходи.

29.07.10 р. заступником начальника відділу надання соціальних послуг з працевлаштування РЦЗ ОСОБА_3 складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №334, яким зафіксовано факт реєстрації ОСОБА_1 субєктом підприємницької діяльності та отримання останньою з 17.02.10 р. по 23.06.10 р. допомоги під час перебування її на обліку в центрі зайнятості як безробітна.

На виконання вимог вказаного вище Закону, Лівобережним міжрайонним центром зайнятості м. Вінниці прийнято рішення від 29.07.10 р. №254/10 про повернення коштів громадянкою ОСОБА_1 Особі, був надісланий наказ про повернення коштів. Проте, станом на 20.10.10 р. кошти в сумі 3488,20 грн. на рахунок центру зайнятості не надійшли.

Відповідно до розрахунку Лівобережного міжрайонного центру зайнятості м. Вінниці сума матеріального забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, які підлягають поверненню відповідачем за вищевказаний період становить 3488,20 грн.

Задовольняючи позов, суд керувався ч.3 ст.36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття згідно якої сума виплаченого забезпечення вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно зі ст. 39 вказаного Закону, спори, які виникають із правовідносин за цим Законом вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд в силу ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 112, ст. 136 КАС України у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова про задоволення адміністративного позову.

Судом встановлено відсутність підстав для відмови у прийнятті визнання адміністративного позову відповідачем. Дії відповідача не суперечать закону і не порушують чиї - небудь права, свободи чи інтереси.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що відповідач визнала позов, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному.

Оскільки, позивачем в даній справі є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична особа, судові витрати здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (провулок Глінки,17/а10, м. Вінниця, ідентифікаціний номер НОМЕР_1) на користь Лівобережного міжрайонного центру зайнятості (код одержувача 20097728, р/р 0005 УДК у Вінницькій області, МФО 802015) кошти в сумі 3488,20 грн. (три тисячі чотириста вісімдесят вісім гривень 20 копійок).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя./підпис/. ОСОБА_4

Копія вірна:

Суддя:

Секретар:

24.11.2010