Справа № 2-а-967/09/0270
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2010-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2010 р. Справа № 2-а-967/09/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

суддів Вільчинського Олександра Ванадійовича

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Педорук Олесі Сергіївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_2

відповідача : ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаспорт"

до: державної податкової інспекції у м. Вінниці

про: скасування податкових повідомлень - рішень № /0, №/0 від 07.02.2003 року.

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаспорт» до державної податкової інспекції у м. Вінниці, про скасування податкових повідомлень-рішень.

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені Державною податковою інспекцією у м. Вінниці за наслідками проведеної позапланової виїзної документальної перевірка ТОВ «Мегаспорт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2001 р. по 31.08.2002 року.

За результатами перевірки було складено акт від 20 січня 2003 року №26/26-21-02, яким встановлені наступні порушення: п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 з урахуванням п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану».

На підставі вказаного акту відповідачем було винесено та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення від 07.02.2003 року №/0, яким підприємству донараховано податок на додану вартість у загальній сумі 1254315 грн. , а також податкове повідомлення-рішення від 07.02.2003 року №/0, яким позивачу донараховано податку на прибуток в сумі 3309320,00 грн. та застосована штрафна фінансова санкція у сумі 633460,00 грн.

Позивачем здійснено процедуру адміністративного оскарження зазначених податкових повідомлень - рішень. За результатами розгляду скарг, податковим органом вказані податкові повідомлення - рішення залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із рішеннями органів податкової служби, позивач у червні 2003 року звернувся до Господарського суду Вінницької області із двома позовними заявами про оскарження податкових повідомлень-рішень № /0 від 07.02.2003 року та № /0 від 07.02.2003 року відповідно ( т.1 а.с.2-18 та т.2 а.с. 2-18).

Свої позовні вимоги позивач вмотивовує наступним:

- перевірка органами податкової служби була проведена з порушеннями п. 4 Указу Президента України «про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності»;

- відємне значення розміру податку на додану вартість було підтверджене та встановлене рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 320/11-473, яке залишене без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 21.03.2003 року.

-висновки, визначені в акті перевірки, зроблені на підставі документів первинного обліку ТОВ «Мегаспорт», які були вилучені незаконно, що встановлено постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.04.2003 року , яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12.06.2003 року, а також рішенням Господарського суду Вінницької області від 19.02.2004 року по справі № 11/361-03.

Відповідач у відзиві від 11.08.2003 року не погоджується з позовними вимогами позивача, мотивуючи це наступним:

- на момент здійснення перевірки у інспекторів Чайки М.Ю. та Окунь Л.І. були наявні повноваження;

- перевірка проводилась не за місцем знаходження TOB «Мегаспорт» в звязку з неможливістю здійснення перевірки за його юридичною адресою;

- перерва з 04.09.2002 р. по 20.09.2002р. в акті перевірки була зазначена помилково, відповідно перевірка проводилась на законних підставах.

Ухвалами Господарського суду Вінницької області від 25.06.2003 року було відкрито провадження у справах № 12/261-03 та № 12/260-03 відповідно. Надалі справам було присвоєно № 9/143-04 та № 9/144-04.

17.06.2004 року ухвалою того ж суду вищезазначені справи були обєднані в одне провадження за № 9/144-04.

За результатом розгляду справи № 9/144-04 Господарським судом Вінницької області було винесено постанову, якою позовні вимоги ТОВ «Мегаспорт» були задоволені в повному обсязі ( т.40, а.с.6-7)

Київський апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 09.07.2007 року залишив постанову Господарського суду Вінницької області без змін (т.40, а.с.9-10).

Вищий адміністративний суд України своєю ухвалою від 21.01.2009 року постанову Господарського суду Вінницької області та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду скасував, направивши справу на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду (т. 40, а.с.22-26). Ухвалюючи вищезазначене рішення Вищий адміністративний суд України зокрема вказав на те , що при вирішенні питання щодо правомірності визначення податковим органом податкових зобовязань з податку на додану вартість та податку на прибуток первинна документація мала бути врахована у якості доказу, на підставі якого міг бути встановлений факт наявності чи відсутності заниження позивачем податкових зобовязань. Також, судам слід всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вжити заходів забезпечення доказів, способами, передбаченими ст.. 74 КАС України, врахувати , що для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у цій галузі, суд може призначити судово-бухгалтерську експертизу, та належно оцінити докази і в залежності від встановлених обставин , вирішити спір у відповідності із нормами законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

14.04.2009 року Вінницький окружний адміністративний суд своєю ухвалою прийняв до свого провадження справу за позовом ТОВ «Мегаспорт» до ДПІ у м. Вінниці про скасування податкових повідомлень рішень та присвоїв їй № 2-а-967/09/0270.

Під час розгляду справи у Вінницькому окружному адміністративному суді представником позивача було заявлене клопотання про призначення судової експертизи (т.41, а.с. 215).

01.09.2010 року із Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України надійшли висновки експерта. Висновками експертизи правильність визначення податковим органом сум скоригованого валового доходу, в тому числі доходів від продажу товарів (робіт, послуг), інших видів доходів , правильність визначення податковим органом податкових зобовязань з ПДВ та правильність визначення податкового кредиту на підставі первинних документів ТОВ «Мегаспорт», документально не підтвердилась. Також не знайшла свого підтвердження правильність визначення податковим органом загальної суми витрат.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на матеріали справи та на висновки експертизи. Позов просив задовольнити.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечували, на підставі письмових заперечень, наявних у матеріалах справи. У задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаспорт" зареєстровано реєстраційною палатою виконавчим комітетом Вінницької міської ради 24.11.2000 року, взято на податковий облік 12.08.2000 року в ДПІ у м. Вінниці за № 5/2835, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ №01834669.

Посадовими особами ДПА у Вінницькій області ОСОБА_7 начальником відділу перевірок сплати податку на прибуток УДП УПМ ДПА у Вінницькій області, радником податкової служби 3 рангу ОСОБА_5Ю та старшим державним податковим ревізором-інспектором ВДП МР ГВПМ ДПІ у м. Вінниці, інспектором податкової служби 2 рангу ОСОБА_4 на підставі посвідчень від 16.09.2002 року та 07.10.2002 року відповідно, було проведено виїзну планову перевірку ТОВ «Мегаспорт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2001 року по 31.08.2002 року, за результатами якої складено акт перевірки №26/26-21-02 від 20.01.2003 року.

Як вбачається із акту перевірки, перевірка проводилась з 16.09.2002 року по 20.01.2003 року з перервами з 04.09.2002 по 20.09.2002 року , 28.10.2002 року по 12.11.2002 року.

Даючи правову оцінку діям відповідача по проведенню згаданої перевірки суд в першу чергу звертає увагу на те, що статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.90 р. N 509-XII ( 509-12 ).

Повноваження податкових органів та загальний порядок проведення перевірок встановлений статтями 11-1 та 11-2 Закону України Про державну податкову службу в Україні від 04.12.1990 року № 509-ХІІ. При цьому, частиною 7 статті 11-1 вказаного Закону, яка передбачає підстави та порядок проведення органами податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до ч.1 ст. 11-1 вищезазначеного закону плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка.

Планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік.

У відповідності до положень статті 11-2 Закону України Про державну податкову службу в Україні посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення. Ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Відповідно до п. 9 ст. 11 Закону України Про державну податкову службу в Україні працівники податкової інспекції мають право при проведенні перевірок вилучати у підприємств, установ та організацій копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів , які свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування , несплату податків та зборів (обов'язкових платежів), а при проведенні арешту активів платника податків на підставі рішення суду - вилучати оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів із складенням опису , який скріплюється підписами представника органу державної податкової служби та платника податків, і залишенням копій таких документів платнику податків. Забороняється вилучення у суб'єктів господарської діяльності документів, що не підтверджують факти порушення законів України про оподаткування;

Представник позивача у судовому засіданні зазначив , що перевірка проводилась не за місцезнаходженням підприємства, а у приміщенні податкової інспекції. Даний факт також не заперечувався представниками відповідача. Під час надання пояснень з цього приводу представники відповідача зазначили , що перевірку не можливо було здійснити за місцезнаходження позивача, так як бухгалтерський облік на підприємстві вівся приватним підприємцем ОСОБА_8, яка здійснювала його за цивільно-правовою угодою про надання послуг.

Як було встановлено у судовому засіданні, працівники податкової вилучили у приватного підприємця ОСОБА_8, яка не являється посадовою особою підприємства позивача, оригінали первинних документів бухгалтерського обліку ТОВ «Мегаспорт» та на їх підставі провели перевірку. Таким чином перевірка була проведена без відома та не у присутності посадових осіб позивача, без можливості надання ними пояснень та зауважень.

Крім того, оцінка діям працівників ДПІ у м. Вінниці щодо вилучення первинних бухгалтерський документів ТОВ «Мегаспорт» була дана у постанові Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.04.2003 року (т. 3. а.с. 13) залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12.06.2003 року (т.3 ст.15). Зокрема у постанові Ленінського районного суду зазначається, що у ході судового слідства встановлено, що при порушенні кримінальної справи за результатами позапланової документальної перевірки ТОВ „Мегаспорт", допущені порушення норм матеріального та процесуального права працівниками органу державної податкової служби при проведенні перевірки, а також під час вилучення документів товариства. Висновки, викладені в Акті перевірки №26/26-21-02 від 20.01.2003 р., на підставі яких було порушено кримінальну справу проти посадових осіб ТОВ «Мегаспорт», зроблені на підставі первинної документації, яка була вилучена за місцем проживання ОСОБА_8, яка є приватним підприємцем і здійснювала бухгалтерський облік для ТОВ „Мегаспорт". Працівники органів державної податкової служби мають право вилучити оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів лише у відповідності до ст. 9.4.1 Закону України № 2181 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у випадках застосування до платника податків адміністративного арешту активів. Вилучення оригіналів первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів податковими органами в інших випадках не допускається, крім вилучень, що провадяться згідно із кримінально-процесуальним законодавством. Оскільки вилучення фінансово-господарської та бухгалтерської документації відбувалось не у відповідності до кримінально-процесуального законодавства (кримінальну справу було порушено лише 05.05.2003 р.) і рішення про застосування адміністративного арешту активів до ТОВ „Мегаспорі" не приймалось, тому вилучення документації товариства проведено незаконно.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі , що набрало законної сили звільняються від доказування.

Щодо оцінки правильності нарахування податкових зобовязань та податкового кредиту по податку на додану вартість , то судом встановлено наступне.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, зокрема з акту перевірки( ст.. 19) (т.1, а.с.58) під час проведення перевірки правильності визначення податку на додану вартість абзац 2 п.2.4 підприємством за перевіряємий період велися книги обліку придбання та продажу товарів , але з порушенням. У абзаці 4цього ж акту перевірки зазначено , що в звязку з відсутністю «вище перелічених» документів перевіряючими на підставі вилучених первинних документів та документів податкового обліку були складені реєстри ( додатки до акту № 2 ті № 4), що підтверджують обсяги придбання та продажу товарів, які є підставою для визначення податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість. В акті перевірки відсутні посилання на первинні бухгалтерські документи, на підставі яких перевіряючі робили висновки про заниження або завищення показників нарахування ПДВ.

Щодо посилання представників відповідача на складання реєстрів первинних документів, то дані реєстри не були надані до матеріалів справи, а також для огляду у судовому засіданні.

Крім того, відповідачем було порушено вимоги наказу ДПА України № 429 від 16.09.2002 року «Про затвердження порядку оформлення результатів документальних перевірок, щодо дотримання податкового та валютного законодавства субєктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями відділеннями та іншими відокремленими підрозділами», не описано які саме порушення були виявлені в ході перевірки із посиланнями на первинні бухгалтерські документи, не зазначено підстав з яких податковий орган прийшов до висновків, відображених в акті перевірки.

У судовому засіданні було зясовано , що перевіряючими під час проведення перевірки не було взято до уваги господарські договори, а саме договори комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління. Відповідно до вищезазначених договорів та первинних документів , які були досліджені судом у судових засіданнях ( т.с. 13, 22, 28 ) податкове зобовязання ТОВ «Мегаспорт» визначались у відповідності до п. 4.7. ст. 4. Закону України „Про податок на додану вартість", а саме у випадках коли платник податку здійснює діяльність з продажу товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі -комісіонер) здійснювати продаж від імені та за дорученням іншої особи (надалі-комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у встановленому цим Законом порядку. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 Закону України «Про податок на додану вартість", а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або надання останньому інших видів компенсації зазначених товарів. При цьому датою збільшення податкових зобовязань комітента є дата отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

У разі коли платник податку (далі - повірений) здійснює з придбання товарів (робіт, послуг) за дорученням та іншої особи (далі - довіритель), датою збільшення кредиту такого повіреного є дата перерахування коштів на користь продавця таких товарів або надання інших видів компенсації вартості таких товарів, а датою збільшення податкових зобов'язань є дата передання таких товарів довірителю. При цьому довіритель не збільшує податковий кредит на суму коштів, перерахованих (переданих) повіреному, але має право на збільшення податкового кредиту у податковий період отримання товарів (робіт, послуг) , придбаний повіреним за його дорученням.

Таким чином, податковий кредит визначався відповідно до п.п. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 вищевказаного Закону, а саме при наявності податкової накладної, тобто виключно по даті її отримання в обліку. Тому донарахований податковий кредит і зобов'язання з ПДВ визначені відповідачем неправомірно, без врахування господарських договорів вказаних вище і дат надходження у облік податкових накладних від постачальників послуг.

Крім того, відповідно до висновку судової економічно-бухгалтерської експертизи, проведеною Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, від 16.08.2010 року , правильність визначення податковим органом податкових зобовязань по податку на додану вартість та правильність визначення податковим органом податкового кредиту на підставі первинних документів ТОВ «Мегаспорт», документально не підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом було включено до складу валових доходів підприємства кошти, отримані від субєктів підприємницької діяльності за договорами позики. Дослідивши дані договори, які містяться у матеріалах справи та були надані податковим органом для експертного дослідження ( т.с. 28, 13, 22), судом було встановлено , що дані договори є договорами поворотної фінансової позики (допомоги), тобто укладені на умовах поворотності грошових коштів, так як містять пункти, які передбачають поворотність коштів та кінцевий термін їх повернення.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 ЗУ «Про оприбуткування прибутку підприємств» № 283/97-ВР від 22.05.1997 р. ( в редакціїї яка діяла на момент здійснення господарських операцій) валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентального шельфу, виключній (морській економічній зоні, та і за її межами.

Таким чином, норми даного Закону України (в редакції що діяла на момент здійснення господарських операцій) не передбачають включення поворотної фінансових позик (допомоги) до валового доходу підприємства.

Таку ж думку висловлює і Вищий господарський суд України від 29.08.2001 року №01-8/935 , в якому зазначено, що відповідно Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", обєктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду на суму валових витрат платника податку та суму амортизаційних відрахувань.

Також, визначення терміна "доходи" містить пункт 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати", затвердженого наказом Мінфіну України від 31.03.99 р. №87, відповідно до якого доходами є збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які сприяють зростанню власного капіталу (крім зростання капіталу за рахунок внесків власників). Власним капіталом, згідно з названим Положенням, є частина в активах підприємства, що залишилась після вирахування його зобов'язань.

Статтею 374 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність ( в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Таким чином, факт отримання грошових коштів, на дату здійснення господарських операцій за договором позики не може свідчити про отримання доходу, оскільки таке джерело надходження коштів має у наслідку виникнення боргового зобовязання.

Крім того, відповідно до вимоги підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України від 21.12.2000 року « 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами", які визначають, що у разі якщо норма закону або іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів або різних нормативно-правових актів передбачають неоднозначне (множинне) трактування прав платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення в рамках апеляційного узгодження приймається на користь платника податків.

Зміни в законодавство, які регулюють оподаткування поворотної фінансової допомоги, були внесені до п.п. 4.1.6 п.4.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"№283/97-ВРвід 22.05.1997 р. Законом України Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №349-Г7 від 24.12.2002 року. Таким чином, нові вимоги діяли на момент складанні акта перевірки, а не на момент здійснення

підприємством господарських операцій.

Вищевикладені обставини справи також підтверджуються висновками судової економічно-бухгалтерської експертизи, проведеною Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, від 16.08.2010 року, зокрема правильність визначення податковим органом сум скоригованого валового доходу, в тому числі доходів від продажу товарів (робіт, послуг), інших видів доходів на підставі первинних документів ТОВ «Мегаспорт», документально не підтверджуються. Також не знайшла свого підтвердження правильність визначення податковим органом загальної суми витрат.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку щодо неналежного виконання субєктом владних повноважень його обовязку щодо доказування правомірності свого рішення, закріпленого частиною 2 статті 71 КАС України.

При цьому варто відзначити, що представниками відповідача при доказуванні обставин по справі та правомірності винесеного ним рішення не наведено переконливої законодавчо обґрунтованої аргументації в спростування позиції позивача по справі. Натомість, представниками позивача надано суду достатньо доказів, в тому числі і документально підтверджених (нормативно закріплених), в обґрунтування нечинності рішення відповідача.

Здійснення правосуддя в адміністративних судах України базується на принципах адміністративного судочинства. Одним з них є принцип диспозитивності.

Так, згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч.2 ст.162 Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень і про скасування рішення, зобовязання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Зважаючи на позовні вимоги позивача про скасування оскаржуваних повідомлень- рішення, надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд з метою захисту прав та інтересів позивача, в узгодження з вимогами ст. 162 КАС України, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі , вийти за межі позовних вимог та захистити права позивача шляхом визнання протиправними податкового повідомлення-рішення від 07.02.2003 року №/0 податкового повідомлення-рішення від 07.02.2003 року №/0 та скасувати їх.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно п.1 ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та 3аконів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України.

В силу ч.1 ст.2 Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З урахуванням встановлених обставин справи та вищезазначених положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, а тому наявні всі підстави для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № /0 від 07.02.2003 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 29.12.10

Головуючий суддя Жданкіна Наталія Володимирівна

Судді Вільчинський Олександр Ванадійович

ОСОБА_1