Справа № 813/5627/15
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 р. Справа № 876/12134/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представник позивача Багна І.С.,

представника відповідача Міклюша Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Бродівський завод сухого знежиреного молока» до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

28.09.2015 року Публічне акціонерне товариство «Бродівський завод сухого знежиреного молока» звернулося в суд з адміністративним позовом до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення № /168 від 10.09.2015 року та № /167 від 10.09.2015 року в частині донарахованого грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 283777,50 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки акта перевірки відповідача від 03.09.2015р. №139/22-00/000446374 не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача. Зазначає, що відповідач безпідставно відніс суму зобов'язань за векселем товариства з обмеженою відповідальністю «Радіум» (далі ТзОВ «Радіум») у розмірі 4581291,00 грн. до безповоротної фінансової допомоги позивача, яка відповідно до п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (далі ПК України) відноситься до інших доходів, що враховуються при визначенні бази оподаткування податку на прибуток підприємств. Вважає, що факт визнання банкрутом особи, якій видано вексель, не припиняє зобов'язання за векселем та не веде до втрати векселем значення цінного паперу. Тому, у відповідача не було підстав для віднесення зобов'язання за векселем ТзОВ «Радіум» до безповоротної фінансової допомоги. Крім того, вважає, що відповідач безпідставно дійшов висновку про відсутність у позивача підтверджуючих документів на право формування податкового кредиту по взаємовідносинах з публічним акціонерним товариством «Дубномолоко» (далі ПАТ «Дубномолоко») за травень 2014 року. Під час перевірки відповідачу надано всі підтверджуючі документи, які надавали право позивачу включити відповідні суми до податкового кредиту, а саме видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та податкові накладні.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 10.09.2015 року № /168 та № /167 в частині донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 283777,50 грн.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що податкове повідомлення-рішення від 10.09.2015р. №/168 Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області є протиправним, оскільки відповідач безпідставно відніс суму зобов'язань за векселем ТзОВ «Радіум» у розмірі 4581291грн. до безповоротної фінансової допомоги позивача. Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.09.2015р. №/167 в частині донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 283777,50 грн., то надані позивачем докази в повній мірі підтверджують реальність господарських відносин з контрагентом, а відповідні первинні документи є тими документами, на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність». Відтак висновки відповідача про необґрунтоване формування позивачем податкового кредиту на суму 202864,00 грн. по взаємовідносинах з ПАТ «Дубномолоко» за травень 2014 року є безпідставними.

Не погодившись з прийнятою постановою, Буська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Бродівський завод сухого знежиреного молока» зареєстрований як юридична особа 30.12.1994р. за №160, , місцезнаходження: Львівська область, Бродівський район, м.Броди, вул.І.Богуна, 3. Позивача взято на облік в органах податкової служби з 01.06.1995р. №00446374, перебуває на обліку в Буська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України, направлень від 20.07.2015р., №122/22-00, №113/22-00, №114/22-00, №115/22-00 відповідач провів планову виїзну перевірку ПАТ «Бродівський завод сухого знежиреного молока» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., за результатами якої складено акт від 03.09.2015р. №139/22-00/00446375 (а.с.17-54).

Перевіркою встановлено порушення позивачем: - п.135.1 ст.135, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 824631грн.; - п.198.2, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.15 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 202864 грн.; - п.192.1 ст.192 ПК України, що полягає в несвоєчасному здійсненні коригування податку на додану вартість 705,76 грн. за лютий 2014р.; - п.46.2 ст.46 ПК України, що полягає в не поданні балансу і звіту про фінансові результати за 2014 рік; - п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.п. «а» п.176.2 ст.176 ПК України в частині несвоєчасної сплати податку з доходів фізичних осіб за лютий 2014 року в сумі 339,65 грн., за березень 2014 року в сумі 948,82 грн.; - п.п.51.1 ст.51, абз. (а) п.176.2 ст.176 ПК України в частині надання податкових розрахунків форми 1-ДФ за 1-4 квартал 2014р. з недостовірними відомостями.

На підставі Акта перевірки від 03.09.2015р. №139/22-00/00446375 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення: - від 10.09.2015р. №/168, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 1236948 грн., в тому числі 824632 грн. за основним платежем та 412316грн. за штрафними санкціями; - від 10.09.2015р. №/167, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на додану вартість на суму 304331 грн., в тому числі 202864 грн. за основним платежем та 101467 грн.за штрафними санкціями(а.с.11,13).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Стосовно правомірності прийняття податковим органом податкового повідомлення рішення № /168 від 10.09.2015 року, яким донарахованого позивачеві грошове зобов'язання з податку на прибуток, то колегія суддів вважає з необхідне зазначити наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ПАТ «Бродівський завод сухого знежиреного молока» у спірний період отримав інформаційно-консультаційні послуги від ТзОВ «Радіум» на загальну суму 5062200, 00 грн.(а.с.55-56).

Судом першої інстанції встановлено, що розрахунок за надані послуги здійснювався платіжним дорученням №27 від 26.04.2013р. на суму 480909,00 грн. та простим векселем серії АА №2391585 від 13.06.2013р. на суму 4581291,00 грн., строк погашення 13.06.2025р., емітент ПАТ «Бродівський завод сухого знежиреного молока»(а.с.133,134).

За результатам перевірки відповідач відніс суму зобов'язань за векселем ТзОВ «Радіум» у розмірі 4581291,00 грн. до безповоротної фінансової допомоги, оскільки відбулася ліквідація суб'єкта господарювання кредитора за векселем (ТзОВ «Радіум»), без правонаступництва за вказаним зобов'язанням.

Такі висновки податковий орган обґрунтовував тим, що у разі, якщо підприємство - кредитор ліквідовано без визнання правонаступництва, то господарське зобов'язання щодо погашення векселя, отримувачем яких він є, припиняється. При цьому перебіг позовної давності щодо заборгованості за такими векселями зупиняється.

Колегія суддів вважає помилковими такі висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п.п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Колегія суддів зазначає, що для віднесення грошового зобов'язання позивача за переданим постачальникові векселем до безповоротної фінансової допомоги відповідні зобов'язання мають відповідати критеріям, наведеним у п.п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України, зокрема, критерію спливу строку позовної давності за зобов'язанням за векселем.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу» вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про обіг векселів в Україні» законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з врахуванням застережень, обумовлених додатком II до вказаної Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", вказаного Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги… У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Статтею 28 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі (запровадженого Конвенцією, що набула чинності Україною 06.01.2000) встановлено, що акцептант зобов'язується здійснити платіж за векселем при настанні строку платежу, зазначеного у векселі.

Відповідно до статті 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, зокрема положення щодо строку платежу (статті 33 - 37) та щодо позовної давності (статті 70 і 71).

Згідно зі статтею 33 Уніфікованого закону переказний вексель може бути виданий із таким строком платежу: за пред'явленням; у визначений строк від пред'явлення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату.

Відповідно до ст.70 вказаного Уніфікованого закону позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Позовні вимоги держателя до індосантів і до трасанта погашаються після закінчення одного року від дати протесту, здійсненого у встановлений строк, або від дати настання строку платежу, якщо є застереження "обіг без витрат". Позовні вимоги індосантів один до одного і до трасанта погашаються із закінченням шести місяців, які відраховуються з дня, коли індосант акцептував вексель і здійснив платіж за ним, або з дня, коли до нього був пред'явлений позов.

Згідно ст.77 Конвенції до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме: положення щодо індосаменту (статті 11-20); строку платежу (статті 33-37); платежу (статті 38-42); права регресу в разі неплатежу (статті 43 50, 52- 54); платежу в порядку посередництва (статті 55, 59 63); копій (статті 67, 68), змін (стаття 69), позовної давності (статті 70 71); неробочих днів, обчислення строківі заборони пільгових строків (статті 72 74).

Таким чином, перебіг трирічного строку на пред'явлення позовних вимог до акцептанта переказного векселя або до векселедавця простого векселя починається з дати настання строку платежу, зазначеного у векселі. Встановлені ст. 70 Уніфікованого закону строки для пред'явлення позовних вимог за векселем є присічними, вони не можуть бути змінені за угодою сторін і не підлягають зупиненню або відновленню.

З аналізу вищенаведених положень Уніфікованого закону та ст. 1 Закону України «Про обіг векселів в Україні» слідує, що в разі непогашення акцептованого простого векселя у зазначений у ньому термін позовні вимоги такого векселя погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Крім того, факт визнання банкрутом особи якій видано вексель не припиняє зобов'язання за векселем та не веде до втрати векселем значення цінного паперу.

Наведене дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності у три роки щодо погашення грошових зобов'язань за простим векселем визначений настанням строку платежу за таким векселем. А відтак лише після закінчення такого строку позовної давності непогашена заборгованість за векселем трансформується у безповоротну фінансову допомогу, що опосередковується виникненням у платника - векселедавця обов'язку збільшити валовий доход на суму такої допомоги згідно з вимогами ст.14 ПК України.

У зв'язку з цим, у разі встановлення обставини щодо ліквідації векселедержателя дослідженню у даній справі підлягає обставина щодо наявності простих векселів на балансі такого векселедержателя станом на час ліквідації.

Як встановлено судом першої інстанції, простий вексель серії АА № 2391885 був виданий ТзОВ «Радіум» 13.06.2013 року; строк погашення - 13.06.2025 рік.

З матеріалів справи слідує, що постановою Господарського суду Запорізької області від 26.06.2014р. у справі №908-1777-14 ТзОВ «Радіум» визнано банкрутом.

Серед іншого, постановою Господарського суду Запорізької області встановлено, що товариством прийнято рішення про звернення з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство до господарського суду у зв'язку з недостатністю наявних активів у підприємства для погашення кредиторських вимог.

На переконання колегії суддів, обставини, що були встановлені господарським судом під час розгляду заяви ТзОВ «Радіум» про порушення провадження у справі про банкрутство (відсутність активів), спростовують твердження відповідача про те, що простий вексель серії АА № 2391885 від 13.06.2013 року не був переданий товариством третій особі.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що листом від 27.08.2015р. №1659/10/22-00 відповідач звернувся до ліквідатора ТзОВ «Радіум» та запитом від 14.08.2015р. №1695/8/22-00 до ДПІ у Печерському районі м.Києва, в яких просив надати інформацію щодо наявності в активах векселедержателя ТзОВ «Радіум» неоплаченого векселя позивача на суму 4581291,00 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що відповіді на вказані запити до відповідача не надходили, жодної інформації з цього приводу відповідач в процесі апеляційного розгляду надати суду не зміг.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на пояснення директора ТзОВ «Радіум» ОСОБА_3 відібрані слідчим в процесі телефонної розмови під час проведення досудового розслідування слідчим управління ГУ МВСУ у Дніпропетровській області у кримінальному провадженні, оскільки факти вчинення злочину, в тому числі у вигляді фіктивного підприємництва та ухилення від сплати податків, можуть встановлюватись виключно відповідним рішенням суду.

Доказів існування вироку у кримінальній справі посадових осіб контрагента позивача відповідачем в процесі апеляційного розгляду суду не надано.

Колегія суддів також зазначає, що ні в суді першої інстанції, ні в процесі апеляційного розгляду, відповідачем не надано ні копій цих пояснень, ні доказів порушення будь-якої кримінальної справи стосовно цього підприємства чи посадових осіб.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не може погодитись з доводами відповідача, щодо наявності простого векселя серії АА № 2391885 від 13.06.2013 року на балансі векселедержателя ТзОВ «Радіум» станом на час ліквідації, оскільки на підтвердження цієї обставини ним не було надано жодного доказу.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України для з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, в процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено, що у відповідача відсутня будь-яка інформація на підтвердження наявності простого векселя серії АА № 2391885 від 13.06.2013 року на балансі векселедержателя ТзОВ «Радіум» станом на час ліквідації.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним податкового повідомлення рішення в частині визначення грошових зобов'язань з податку на прибуток.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду про те, що відповідач безпідставно відніс суму зобов'язань за векселем ТзОВ «Радіум» у розмірі 4581291,00 грн. до безповоротної фінансової допомоги позивача, а тому податкове повідомлення-рішення від 10.09.2015р. №/168 Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області є протиправним.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 10.09.2015р. №/167 в частині донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 283777,50 грн. є протиправним, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у вказаному Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

В числі обов'язкових ознак господарської діяльності у відповідності до вказаної норми є: здійснення їх суб'єктами господарської діяльності в сфері громадського виробництва; скерованість на виготовлення і реалізацію продукції, виконання робіт або надання послуг; результати вказаної діяльності (продукція, роботи, послуги), які мають вартісний характер і ціновий вираз.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незвершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Виходячи з вимог вказаного Закону, відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 3.2 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно пп. 2.4 п. 2 Положення "Про документальне забезпечення запасів в бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 05.06.1995 року № 168/704, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Згідно з пп. 2.15 -2.16 п. 2 вказаного Положення первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документів обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна зв'язку показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним документам, встановленому порядку приймання, зберігання та витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, юридичним або фізичним особам.

Вимогами Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" встановлено, що обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 9 того ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 2 вказаної статті первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні відповідати вимогам чинного законодавства України. При цьому, фактичні витрати на послуги повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне виконання тієї чи іншої господарської операції.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання послуг (робіт,товарів) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які мають достовірні відомості про їх обсяг та зміст. Відсутність у платника податку на час проведення перевірки оригіналу податкової накладної, за умови наявності її копії, дані якої внесені в реєстр податкових накладних, та при наявності належним чином складених первинних документів, які підтверджують реальність господарських відносин платника податку з контрагентом, не може бути достатньо підставою для висновків про відсутність в такого платника права на податковий кредит з податку на додану вартість за цими операціями.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ПАТ «Дубномолоко» укладено договір поставки №15 від 30.03.2015р., відповідно до умов якого постачальник (ПАТ «Дубномолоко») зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця (позивача) молочну продукцію в асортименті, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати вказану продукцію відповідно до умов договору(а.с.57-60).

На підтвердження реальності здійснення поставки молочної продукції позивач надав суду копії таких документів: видаткових накладних №910 від 20.05.2014р., №911 віл 22.05.2014р., №906 від 23.05.2014р., №908 від 25.05.2015р., №943 від 26.05.2014р., №968 від 27.05.2014р., №1003 від 28.05.2014р., №1029 від 29.05.2014р., №1071 від 30.05.2014р., №1072 від 31.05.2014р.(а.с.61-66).

Перевезення молочної продукції здійснювалось перевізником ТзОВ Фірма «БРІС» ЛТД на підставі договору про надання транспортних послуг від 01.01.2008р. №15, укладеного з ПАТ «Дубномолоко»(а.с.139-140). Факт перевезення молочної продукції підтверджується копіями товарно-транспортних накладних №44785 від 20.05.2014р., №44773 від 20.05.2014р., №44769 від 20.05.2014р., №45176 від 21.05.2014р., №44916 від 22.05.2014р., №45178/1 від 24.05.2014р., №45065 від 23.05.2014р., №45281 від 24.05.2014р., №453243 від 25.05.2014р., №45386 від 26.05.2014р., №45659 від 26.05.2014р., №45457/1 від 27.05.2014р., №45738 від 28.05.2014р., №45926 від 29.05.2014р., №46018/1 від 30.05.2014р., №46218 від 31.05.2015р.(а.с.67-83).

На підтвердження віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за травень 2014року позивач надав суду копії податкових накладних №46/4 від 31.05.2014р. на суму ПДВ 151437,92грн. та №27 від 22.05.2014р. на суму ПДВ 37747,50грн., складені ПАТ «Дубномолоко»(а.с.83,85).

Твердження відповідача про те, що позивач не надав до перевірки підтверджуючих документів на право формування сум податкового кредиту по ПАТ «Дубномолоко» на суму 189185,00 грн. за травень 2014 року, вірно не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки податкові накладні №46/4 від 31.05.2014р. на суму ПДВ 151437,92грн. та №27 від 22.05.2014р. на суму ПДВ 37747,50грн., складені ПАТ «Дубномолоко», внесені в реєстр податкових накладних та задекларовані в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних, що було б неможливим в разі їх відсутності. Крім цього, згідно наявного в матеріалах справи опису речей і документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді від 05.10.2015р. у позивача вилучені, зокрема, оригінали податкових накладних №46/4 від 31.05.2014р. на суму ПДВ 151437,92 грн. та №27 від 22.05.2014р. на суму ПДВ 37747,50 грн., що підтверджує їх наявність в оригіналі на момент проведення перевірки.

Наведеними вище документами, які, як вбачається з їх змісту, відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується фактичне отримання позивачем товару від контрагента ПАТ «Дубномолоко».

Також зазначені податкові накладні не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з даними контрагентами.

Крім того, колегія суддів враховує той факт, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, були допитні свідки, які підтвердили наявність первинних документів, які підтверджують реальність господарських відносин позивача з ПАТ «Дубномолоко» під час проведення перевірки працівникам Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Також, колегія суддів зазначає, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ПАТ «Дубномолоко» було зареєстроване у встановленому порядку, не виключене з ЄДРПОУ, перебувало на обліку в органах державної податкової служби та було зареєстроване платником податку на додану вартість.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують реальність господарських відносин з ПАТ «Дубномолоко», а висновки відповідача про необґрунтоване формування позивачем податкового кредиту на суму 202864,00 грн. за травень 2014 року безпідставними.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року у справі № 813/5627/15 - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 25091,97 грн.(двадцять пять тисяч дев'яносто одна гривня дев'яносто сім копійок) за реквізитами: одержувач - Державний бюджет Галицького району м. Львова, код ЄДРПОУ - 38007573, розрахунковий рахунок - 1004, банк одержувача - ГУДКУ у Львівській області, МФО банку - 825014, призначення платежу - судовий збір, назва суду, де розглядається справа - Львівський апеляційний адміністративний суд, код за ЄДРПОУ суду, де розглядається справа - 34668371.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін

Повний текст ухвали

виготовлений та підписаний

13.10.2016 року