Справа № 813/2947/16
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року № 813/2947/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кедик М.В.

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправною і зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1Ф.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га на території ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району Львівської області, яка викладена у листі від 09.03.2016 № К-1966/0-1432/6-16 «Про розгляд клопотання»;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, Львівська обл., місто Львів, проспект Вячеслава Чорновола, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39769942), після того як постанова суду набере законної сили, в строк, встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України, ще раз (повторно) розглянути клопотання (датоване 16.02.2016) про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва (КВЦПЗ 01.05) орієнтовною площею 0, 12 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району Львівської області (код КОАТУУ НОМЕР_1) за межами села Підгородне, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в порядку статті 118 Земельного кодексу України звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га. Проте, Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області листом від 09.03.2016 № К-1966/0-1432/6-16 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га. Вважає таку відмову протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що ОСОБА_1 16.02.2016 звернувся з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради за межами населеного пункту за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності. Однак, земельна ділянка, на яку претендує позивач, може надаватися громадянам лише в оренду для випасання худоби. ОСОБА_1 того, у відмові позивачу було наголошено на врахування обов'язковості погодження ОСОБА_3 сільської ради при наданні відповідного дозволу щодо відведення земельної ділянки. Вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області діяло в межах своєї компетенції, відмова була аргументованою, правомірною, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 16.06.2016 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва на території ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району Львівської області за межами села Підгородне, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності.

09.03.2016 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надало відповідь № К-1966/0-1432/6-16, згідно якої позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, та повідомлено, що запропонована земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарському угідді-пасовищі, яке передбачене для випасання худоби. Дана земельна ділянка відповідно до ст. 34 Земельного кодексу України може надаватися громадянам в оренду для випасання худоби.

Окрім того, відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 37732/0/1-14, рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 № 2/1 та доручення голови Львівської облдержадміністрації від 14.02.2015 № 13/0/6-15 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування. Проте, таке погодження ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району Львівської області позивачем до заяви не долучено.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п. б ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки ОСОБА_1. ОСОБА_4 Автономної Республіки ОСОБА_1, Раді міністрів Автономної Республіки ОСОБА_1, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України та ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

ОСОБА_3 сільської ради від 20.09.2016 № 401 повідомлено, що земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1, розташована за межами населеного пункту на землях запасу, угіддя-пасовище, орієнтовно біля земельного масиву, який погоджено головою ОСОБА_3 сільської ради та начальником відділу Держгеокадастру у Золочівському районі у 2014 році для надання у власність 52 учасникам АТО під садівництво площею по 0,10 га.

ОСОБА_1 того повідомлено, що земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1 розміщена на пасовищі сільської ради, яке використовується громадянами села для випасу худоби.

Зазначено, що сільська рада заперечує щодо погодження надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення садівництва у розмірі 0,12 га.

Отже, ОСОБА_3 сільська рада не погодила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, про яку йдеться у клопотанні ОСОБА_1Ф від 16.06.2016, оскільки така знаходиться на сільськогосподарських угіддях, призначених для випасання худоби,

Також відповідачем до матеріалів справи долучено інформацію Управління Держгеокадастру у Золочівському районі відповідно до даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів форми 6-зем (№ 22-1311-0.2-1461/2-16 від 25.02.2016) та копію розпорядження голови Золочівської районної адміністрації від 10.06.1999 № 261 «Про затвердження проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Незалежність» Струтинської сільської ради», з яких видно, що земельна ділянка, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою якої клопоче позивач, знаходиться на сільськогосподарському угідді-пасовище, яке передбачене для випасання худоби (графа 12, рядок 94).

При цьому відповідно до положень ст. 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Таким чином, на думку суду, земельна ділянка, про яку йдеться у клопотанні ОСОБА_1Ф від 16.06.2016 до ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для виділення земельної ділянки орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва на території ОСОБА_3 сільської ради, може бути виділена лише в оренду для сінокосіння і випасання худоби, а не у власність для ведення садівництва, як того бажає позивач.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Держземкадастру у Львівській області позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,12 га для ведення для ведення садівництва на території ОСОБА_3 сільської ради Золочівського району Львівської області, викладена у листі від 09.03.2016 № К-1966/0-1432/6-16, ґрунтується на вимогах закону, а отже є правомірною.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частин 1 та 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких необхідно відмовити.

Щодо судового збору, то такий на підставі статті 94 КАС України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.