Справа № 823/1417/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року справа № 823/1417/16

10 год. 50 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області про скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

29.09.2016 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) про скасування податкового повідомлення-рішення Черкаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач) від 19.06.2015 №50921-17 про донарахування грошового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого прийняте оскаржуване ППР, відповідно до норм чинного законодавства підлягає застосуванню з 2016 року. Тому вважає, що донарахування позивачу транспортного податку за 2015 рік є неправомірним, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував з тих підстав, що оскаржуване рішення прийняте на підставі діючої станом на час його прийняття норми Податкового кодексу, яка передбачала сплату транспортного податку власниками транспортних засобів, обємом двигуна понад 3000 куб. см. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

У звязку з наданням усіма учасниками спору клопотань про розгляд справи без їх участі суд на підставі ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вирішив розглянути справу у порядку письмового провадження та на підставі ч.1 ст.41 КАС України не здійснювати фіксування судового засідання.

Дослідивши докази у справі, надавши їм оцінку з точки зору достовірності, належності, допустимості та повноти, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач є власником автомобіля TOYOTA LAND CRUISER (2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, обєм двигуна - 4461 куб. см.), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ №831119.

Відповідач 19.06.2015 прийняв оскаржуване ППР форми Ф №50921-17, яким позивачу нарахував суму податкового зобов'язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00грн.

Для вирішення спору суд врахував ст.67 Конституції України, якою передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов'язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України).

Згідно з положеннями п.267.1. ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування. У свою чергу, відповідно до п.267.2. ст.267 ПК України (в редакції станом на час прийняття оскаржуваного рішення) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Отже позивач є платником транспортного податку, оскільки йому на праві приватної власності належить автомобіль, що підпадає під визначення обєкту оподаткування згідно з п.267.2. ст. 267 ПК України. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Порядок обчислення та сплати податку встановлено п. 267.6 ст. 267 ПК України, відповідно до якого обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Відповідно до підп.267.7.1. п.267.1 ст.267 ПК України податок сплачується за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України. При цьому, підп. 267.8.1. п.267.8. ст.267 ПК України встановлено, що транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Щодо твердження позивача, що транспортний податок міг нараховуватися лише з 2016 року, суд врахував таке.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII (далі Закон №71-VIII) передбачено рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Абзацом другим п.4 вказаного розділу закону установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Суд звернув увагу, що повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних та міських рад щодо податків та зборів чітко розмежовані правовими нормами статті 12 ПК України.

П.12.1 цієї статті зазначено, що саме Верховна Рада України не лише встановлює і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад, а також визначає елементи таких місцевих податків та зборів, перелічені в пункті 7.1 статті 7 цього Кодексу. Тобто, саме Верховна Рада України визначає елементи місцевого податку: платників цього податку, об'єкт і базу оподаткування, ставку такого податку, порядок обчислення такого податку, його податковий період та строк сплати, порядок справляння.

Законом №71-VIII Верховна рада з 01.01.2015 не лише ввела транспортний податок, як місцевий податок, а й визначила всі елементи такого податку, перелічені в пункті 7.1 статті 7 цього Кодексу.

Підп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України визначає, що стабільність зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Отже, принцип стабільності застосовується лише у разі внесення змін до елементів податків та зборів, а не при прийнятті (введені) нових податків.

Законом №71-VIII не вносились зміни до елементів податків та зборів, а запроваджено новий вид податку транспортний податок. Оскільки вказаний Закон набув чинності з 01.01.2015 та з огляду на вимоги пункту 4 Прикінцевих положень Закону №71-VIII за 2015 рік платники транспортного податку мають виконати відповідний обов'язок.

Норми підп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України передбачають, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням мінімальної ставки місцевих податків та зборів.

Відповідно до п.4 розділу II Прикінцевих положень Закону №71-VIII органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно, в тому числі щодо податку на майно (в частині транспортного податку). Закон №71-VIII ні в цілому, ні в частині введення транспортного податку ні станом на день прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ні на день розгляду справи не визнавався в установленому законодавством порядку таким, що ухвалений з порушенням вимог Конституції та законів України.

Суд з'ясував, що оскаржуване рішення прийняте на виконання рішення Мошнівської сільської ради від 27.01.2015 №43-3VI, яким затверджено положення про транспортний податок у межах Мошнівської сільської ради. Зокрема, ним установлено ставку податку в розмірі 25000,00грн. на легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Це рішення є чинним, ніким не оскаржене, а отже підлягає застосуванню.

Посилання позивача на рішення Вищого адміністративного суду України від 30.08.2016 у справі №К/800/8077/16 суд не взяв до уваги, оскільки в Україні відсутнє прецендетне право.

Так, суд врахував положення п.1 ч.2 ст.92 Конституції України, що виключно законами України встановлюються: Державний бюджет України і бюджетна система України; система оподаткування, податки і збори; засади створення і функціонування фінансового, грошового, кредитного та інвестиційного ринків,- а відповідно до п.3 ст.85 Конституції України прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Транспортний податок не входить згідно зі ст.9 ПК України до загальнодержавних податків, але входить до місцевих податків, як вид податку на майно (ст.10 ПК України).

Згідно з п.10.2. ст.10 ПК України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Врахувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, як контролюючий орган в сфері справляння податків, діяв відповідно до чинних положень закону, не наділений можливістю обирати та оцінювати законність окремих норм ПК України, оскільки входить в систему органів виконавчої влади.

Зважаючи, що введення транспортного податку на 2015 рік не визнано уповноваженими органами незаконним (неконституційним), нарахування його позивачу оскаржуваним ППР є правомірним.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв у порядку та межах, що відповідали чинному законодавству. У свою чергу, позовні вимоги не підлягають задоволенню, а сплачений позивачем судовий збір поверненню.

Керуючись ст.ст.94, 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення-рішення Черкаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач) від 19.06.2015 №50921-17 відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич