Справа № 2-а-2978/10/0270
Суддя: Драчук Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2010-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2010 р. Справа № 2-а-2978/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Драчук Тетяни Олександрівни,

при секретарі судового засідання: Афанасьєвій Зінаїді Володимирівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

у відсутності прокурора та відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом: Прокурора Замостянського району м. Вінниці в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про: стягнення штрафу

ВСТАНОВИВ:

В липні 2010 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся прокурор Замостянського району м. Вінниці в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 510 грн. фінансових санкцій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що до прокурора Замостянського району м. Вінниці звернулось територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області щодо примусового стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 накладеної фінансової санкції.

Підставою застосування фінансової санкції вказали проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в ході якої державними інспекторами територіального управління Головтрансінспекції у Вінницькій області 19.05.2009 року виявлено надання послуг з перевезення пасажирів на автомобілі НОМЕР_1, облаштованого як таксі, що належить ОСОБА_2, у відсутність відповідних документів, зокрема ліцензійної картки. Про виявлене порушення складено акт № 143004 від 19.05.2009 року. 13.07.2010 р. начальником територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області винесена постанова № 067767, якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт до перевізника застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу у сумі 510 гривень.

У судовому представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Прокурор в судове засідання не з'явися, причини неявки суду не відомі, хоча прокурор був належним чином повідомлений, що підтверджується розпискою про отримання повістки (а.с. 22).

Відповідач письмових заперечень на позовну заяву з нормативно-документальним обґрунтуванням суду не надав, в судове засідання жодного разу не зявився, повноважного представника не направив, про час, дату та місце судових засідань був повідомлений завчасно та належним чином.

На адресу суду повернулись конверти з відміткою, про те, що за зазначеною адресою адресат не проживає. Вся поштова кореспонденція відправлялась за адресою, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 КС України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином

Відповідно до ст. 122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, суд, враховуючи, що відповідачем не повідомлено суд про причини неявки та не надано заяву про розгляд справи за його відсутності, вважає, що вжив достатні заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи з його участю або участю повноважного представника відповідача, для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Подані в справу докази є достатніми для вирішення спору у відсутності відповідача за наявними в справі матеріалами. Тому суд приходить до висновку про можливість вирішення спору у відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно завдання на перевірку № 105762 від 18.05.2009 року, державними інспекторами була проведена перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, та перебував під керуванням водія ОСОБА_3. Виявлено порушення, зокрема: експлуатація легкового автомобіля облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки, про що було складено акт № 143004 від 19.05.2009 року.

Постановою № 067767 від 13.07.2009 року (а.с. 6), винесеною начальником територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області ОСОБА_4, за порушення законодавства - надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, визначених ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", до відповідача застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно супровідного листа № 02-3/2808 від 15.07.2009 року (а.с. 5), копія постанови № 067767 від 13.07.2009 року була направлена на адресу ОСОБА_2, що підтверджується реєстром згрупованих відправлень (а.с. 10).

Сума штрафу відповідачем не була сплачена, зазначене рішення - не оскаржено ні до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю, як передбачено п. 32 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 143 від 29.01.2006 р., ні до суду.

Судом також встановлено, що постанова Головної державної інспекції на автомобільному транспорті про застосування фінансових санкцій не є виконавчим документом в розумінні ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження".

Задовольняючи даний позов суд виходить із того, що постанова про застосування фінансових санкцій є обов'язковою до виконання. Примусовий механізм виконання даних рішень не визначений законодавством, саме тому прокурор звернувся до суду для прийняття рішення, яке виконується примусово органами державної виконавчої служби.

Таким чином, сума заборгованості відповідача становить 510 грн. та підлягає стягненню.

Статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, також передбачено документи для регулярних спеціальних та нерегулярних пасажирських перевезень, та інші документи, передбачені законодавством України. Під "іншими документами" слід розуміти й будь-які документи, передбачені іншими законами та постановами Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України.

Абз. 4 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що за експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки - застосовуються санкції у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області діяло на підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючим законодавством України щодо проведення перевірки та накладення фінансових санкцій.

В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 36-1 Закону України Про прокуратуру, підставою представництва у суді інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи те, що вимоги прокурора та позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову.

Згідно частини 4 статті 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 79, 86, 94, 122, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, ст. 39, 60 Закону України Про автомобільний транспорт", Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, ст. 36-1 Закону України Про прокуратуру, ст. 124 Конституції України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід державного бюджету на користь Головної державної інспекції на автомобільному транспорті 510 грн. фінансових санкцій.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 14.09.10

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

копія вірна:

суддя:

секретар:

09.09.2010