Справа № 826/3319/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3319/16 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Манго-Трейд" до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2016 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Манго-Трейд" до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано повністю податкові повідомлення - рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві: № від 15 січня 2016 року, яким ТОВ «ТК «Манго - Трейд» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток - 11021000 у розмірі 900 000 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 450 000 грн., та від 28 вересня 2015 року, яким ТОВ «ТК «Манго - Трейд» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість - 14010100 у розмірі 1 000 000 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500 000 грн.

Присуджено з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Манго - Трейд» судовий збір у розмірі 42 750,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК «Манго-трейд» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Аксіос трейд» (код за ) за період 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року.

Результати перевірки оформлено актом від 11 вересня 2015 року №364/10/26-57-22-02/38441627.

В ході перевірки встановлено факт порушення ТОВ «ТК «Манго-трейд» вимог пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 000 000 грн., в т.ч. за травень 2014 року; підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 930 952 гривень; пп. 1.2. п. 1, пп. 2.1., пп.2.4., пп.2.16 п. 2 та пп. 3.2. п. 3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

На підставі висновків акту перевірки, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві 28 вересня 2016 року прийнято податкові повідомлення рішення: -№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток - 11021000 у розмірі 930 952 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 465 476 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість - 14010100 у розмірі 1 000 000 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500 000 грн.

За наслідком розгляду первинної скарги позивача, рішенням ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення №18596/10/26-15-10-08-16 від 09 грудня 2015 року, яким залишено без змін рішення від 28 вересня 2016 року № та скасовано рішення від 28 вересня 2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 30 952 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 15 476 грн., в іншій частині вказане рішення залишено без змін.

З урахуванням висновків ГУ ДФС у м. Києві, викладених у рішенні №18596/10/26-15-10-08-16, відповідачем прийнято рішення № від 15 січня 2016 року, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток - 11021000 у розмірі 900 000 грн. та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 450 000 грн.

За наслідком розгляду повторної скарги позивача на податкові повідомлення - рішення, рішенням Державної фіскальної служби України від 16 лютого 2016 року №3246/6/99-99-10-01-04-25, податкові повідомлення рішення № від 28 вересня 2015 року та № від 15 січня 2016 року, залишено без змін, а скаргу ТОВ «ТК «Манго - трейд» без задоволення.

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями-рішеннями ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судом першої інстанції встановлено, що підставами для збільшення відповідачем в ході перевірки грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Аксіос трейд» стали висновки відповідача про документальне непідтвердження реальності укладених правочинів з вказаним контрагентом та такими, що не створюють реальних правових наслідків. Такий висновок, в свою чергу, податковим органом зроблено у зв'язку з тим, що в травні 2014 року ТОВ «Аксіос трейд» сформовано податковий кредит на суму 16 566 425 грн, основний відсоток, якого отримано від ТОВ «Зетра Союз». При цьому, місцезнаходження ТОВ «Зетра Союз» не встановлено, за результатами опитування директора та відпрацювання підприємства встановлено фіктивність підприємства ТОВ «Зетра Союз».

Отже, саме на підставі вказаної інформації відповідачем встановлено нереальність надання ТОВ «Аксіос трейд» ТОВ «ТК «Манго - трейд» агентських послуг за відсутності реального придбання цієї ж групи послуг та неможливість її надання власним трудовим і виробничим ресурсом.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ТК «Манго - Трейд» з 18 серпня 2014 року є платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 71, що підтверджується Витягом з Реєстру платників податку на додану вартість № 396 від 21 липня 2015 року.

ТОВ «ТК «Манго - Трейд» здійснює свою діяльність відповідно до Статуту та основного виду діяльності за КВЕД - 46.71 (Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами).

З матеріалів справи вбачається, що в періоді, який перевірявся податковим органом, позивач мав господарські правовідносини з ТОВ «Аксіос трейд».

Так, між ТОВ «ТК «Манго - Трейд» та ТОВ «Аксіос трейд» (Агент) укладено Агентський договір №01/05 від 05 травня 2014 року, за умовами якого ТОВ «ТК «Манго - Трейд» надає Агенту монопольне право на виконання агентських функцій по пошуку постачальників і покупців нафтопродуктів для ТОВ «ТК «Манго - Трейд», на території України.

Сплачені за результатом господарських операцій з придбання послуг кошти були включені позивачем до валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість відповідного звітного періоду.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно п. 138.1 статті 138 ПК України - витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог п. 198.6 статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Між тим, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів з метою їх використання в господарській діяльності. Тому, при розгляді тверджень органу державної податкової служби про безтоварність господарської операції підлягає перевірці факт здійснення господарської операції.

Так, позивачем, на підтвердження факту виконання господарських зобов'язань до суду надані копії: Акту №ОУ- 0531/09 здачі - приймання робіт (надання послуг) від 31 травня 2014 року, звіт Агента №01/05 від 31 травня 2014 року, податкової накладної №94 від 31 травня 2014 року на суму 6 000 000, 00грн., картки рахунку №6852 за травень 2014 на за 2014.

Разом з тим, суд звертає увагу, що надані позивачем документи по взаємовідносинам із ТОВ «Аксіос трейд» взагалі не підтверджують фактичне здійснення таких послуг. Зокрема, надані матеріали не містять доказів, які б свідчили, що комерційні агенти вчиняли дії щодо пошуку оптових покупців нафтопродуктів та проводили будь-яку переддоговірну роботу з ними як то листування, узгодження умов постачання; щодо інформування контрагентами про необхідність проведення переговорів з потенціальними покупцями та сприяння організації зустрічей і переговорів тощо. Більш того, через відсутність договору взагалі невідомо, які послуги мали надаватися позивачу.

Отже, судом не встановлено факту використання в межах господарської діяльності позивача послуг, придбаних у ТОВ «Аксіос трейд», що виключає можливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість по вказаним операціям, як це вірно визначено в оскаржуваному рішенні.

Також, суд не вважає достатнім та належними доказом здійснення господарської операції факт оформлення податкової накладної, наданої позивачем, зважаючи на наступне.

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». В іншому випадку, відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов'язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У силу вимог ч.ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 - первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ( форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Зі змісту зазначених положень чинного законодавства вбачається, що для підтвердження правомірності включення витрат на послуги до складу податкового кредиту, підприємством має бути складено первинний бухгалтерський документ, який повинен містити необхідні відомості, у тому числі про зміст господарської операції та її обсяги.

Зокрема, на думку колегії суддів, у випадку надання агентських послуг, у первинному документі має бути конкретизовано, які саме послуги були надані (зміст та обсяг господарської операції) із зазначенням їх вартості (вартісний вираз), годин виконання робіт (одиниця виміру господарської операції). Крім того, для включення до складу податкового кредиту, такі послуги повинні бути використані у господарській діяльності платника податку. Наведене також стосується і актів здачі-прийняття робіт.

Разом з тим, з наданого апелянтом акту та податкової накладної вбачається, що в них вказано лише загальне найменування робіт «агентські послуги» та відсутня інформація щодо того, що саме було зроблено, в які строки, яким способом тощо.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт виконання господарських зобов'язань за договорами про надання агентських послуг.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує відсутність належного документального підтвердження виконання господарських зобов'язань за договорами з наведеними вище контрагентами позивача.

Водночас, за відсутності факту придбання послуг або в разі якщо придбані послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає висновок відповідача про порушення ТОВ "манго-Трейд" вимог ПК України при формуванні показників податкового кредиту за перевіреними господарськими операціями законним та обґрунтованим.

А тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві визнаються судом правомірними.

Таким чином необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2016 року - скасувати та прийняти нову.

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Манго-Трейд" до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.