Справа № 815/5250/16
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5250/16
УХВАЛА

12 жовтня 2016 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Кравченко М.М., вивчивши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, треті особи: Міністерство юстиції України, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, треті особи: Міністерство юстиції України, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; 5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, треті особи: Міністерство юстиції України, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про зобовязання вчинити певні дії слід відмовити з наступних підстав.

З огляду на матеріали справи суд встановив, що позивач просить суд зобовязати органи державної реєстрації поновити записи про заборону, які були незаконно та невідомим шляхом вилучені з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна згідно іпотечних договорів, а саме: іпотечного договору від 12.09.2007 року - заборона відчуження зазначено в договорі домоволодіння, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Бабушкіна, будинок 10-А, яке належить ОСОБА_3, до припинення чи розірвання договору в реєстрі № 96; іпотечного договору від 05.02.2008 року - заборона відчуження зазначеної земельної ділянки, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Бабушкіна, будинок 10-А, яке належить ОСОБА_3, до припинення чи розірвання договору в реєстрі № 11; іпотечного договору від 05.02.2008 року - заборона відчуження зазначеної земельної ділянки, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Довга, 33/4, яке належить ОСОБА_3, до припинення чи розірвання договору в реєстрі № 12.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення субєктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з п.1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В своїй позовній заяві позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що: 12.09.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» було укладено кредитний договір № 53/15-Ф; 12.09.2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» було укладено іпотечний договір (який виступав як забезпечення за кредитним договором); 05.02.2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Сведбанк Інвест» (що є правонаступником ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК») було укладено іпотечний договір (який виступав як забезпечення за кредитним договором). Вище вказані договори іпотеки були посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу № 15, відповідно до якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за кредитним договором боржника були відступлені ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Також, 28.11.2012 року на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», одночасно відступились права за вищезазначеним договорами іпотеки. В рамках договорів іпотеки було накладено заборони, а саме: згідно іпотечного договору від 12.09.2007 року заборона відчуження зазначено в договорі домоволодіння, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Бабушкіна, будинок 10-А, яке належить ОСОБА_3, до припинення чи розірвання договору № в реєстрі 196; згідно іпотечного договору від 05.02.2008 року заборона відчуження зазначеної земельної ділянки, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Бабушкіна, будинок 10-А, яке належить ОСОБА_3, до припинення чи розірвання договору № в реєстрі 11; згідно іпотечного договору від 05.02.2008 року заборона відчуження зазначеної земельної ділянки, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Довга, 33/4, яке належить ОСОБА_3, до припинення чи розірвання договору № в реєстрі 12. В подальшому отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та виявлено відсутність заборон накладених згідно вищевказаних іпотечних договорів. За результатом незаконного зняття заборони на предмет іпотеки, відбулася незаконна реалізація нерухомого майна яке перебуває в іпотеці ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання.

Також, в своєму адміністративному позові позивач посилається на ст.50 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду, а також зазначає, що необхідність саме судового захисту зумовлюється тим, що нотаріальні дії стосуються важливих субєктивних прав фізичних та юридичних осіб, а судовий порядок розгляду і вирішення таких скарг реально гарантує захист цих прав, такі справи розглядає суд в порядку окремого провадження, суд можу визнати незаконними вчинені конкретні нотаріальні дії та скасувати їх або зобовязати нотаріуса вчинити ті чи інші нотаріальні дії.

Враховуючи те, що спірні правовідносини повязані із невиконанням умов цивільно-правової угоди та реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно, яка на думку позивача відбулась с порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», то суд дійшов висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Крім того, в позовній заяві відсутні вимоги про оскарження рішень, дій або бездіяльності субєкта владних повноважень.

Також, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 14 червня 2016 року по справі № 826/4858/15 (в ЄДРСР № 59205451).

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, суд вважає, що даний спір належить до розгляду у місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства, оскільки він стосується захисту порушених цивільних прав позивача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, з урахуванням ст.109 КАС України, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справ слід відмовити.

Суд зазначає, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст.109, 160, 165 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Одеській області, треті особи: Міністерство юстиції України, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про зобовязання вчинити певні дії.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко