Справа № 2-а-4909/10/0270
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2011 р. м. Вінниця Справа № 2-а-4909/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: прокурора Ленінського району м. Вінниці в інтересах територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про: стягнення 1700 грн. фінансових санкцій

ВСТАНОВИВ :

До суду звернувся прокурор Ленінського району м. Вінниці в інтересах держави в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області (далі позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення фінансових санкцій в сумі 1700 грн., мотивуючи його тим, що відповідачем порушено законодавство про автомобільний транспорт.

Позов мотивовано тим, що до відповідача на підставі вимог ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт застосовано фінансові санкції у розмірі 1700 грн. за виявлене під час проведення перевірки порушення, а саме: надання послуг по перевезенню пасажирів на таксі без оформлення документів, передбачених ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме без ліцензійної картки.

Прокурор в судове засідання не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, повноважного представника не направив, письмових пояснень з приводу обґрунтованості чи необґрунтованості заявленого позову не надав. Про день, час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений завчасно та належним чином за адресою, вказаною у позовній заяві, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, на адресу суду повернулося поштове відправлення, яке направлялось на адресу відповідача, з причиною повернення за закінченням терміну зберігання (а.с.13).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце розгляду судової справи з його участю та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до положень ч. 6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

29 квітня 2010 року державними інспекторами територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі відповідного завдання на перевірку здійснено перевірку транспортного засобу Опель Кадет, державний номер 39787МО, під керуванням водія та перевізника в одній особі ОСОБА_1, щодо додержання ним вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 168467 від 29.04.2010 р., в якому зафіксоване виявлене порушення вимог ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезення пасажирів на таксі без оформленої ліцензійної картки (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не зявився на розгляд справи щодо порушення ним законодавства про автомобільний транспорт, яке відбулось 25.05.2010 року в приміщенні територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області (а.с.7).

Постановою начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області ОСОБА_4 № 088849 від 21.06.2010р. до відповідача застосовано фінансові санкції в сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт (а.с.6).

Судом встановлено, що дана постанова супровідним листом №02-3/3302 від 23.06.2010 р. направлялась на адресу відповідача (а.с.5). Дана обставина підтверджується реєстром № 1 згрупованих внутрішніх поштових відправлень від 02.06.2010 р. (а.с.11).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Статтею 39 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Такими документами для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі: для автомобільного перевізника ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються фінансові санкції - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 28 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. №1567, передбачено, що фінансова санкція повинна бути перерахована субєктом господарювання на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом пятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування фінансових санкцій, про що повідомляється орган державного контролю, посадовою особою якого винесено відповідну постанову.

Постанова про накладення фінансових санкцій відповідачем не оскаржена в передбаченому законодавством порядку, жодних доказів її виконання в добровільному порядку матеріали справи не містять.

Чинним законодавством України не передбачено механізму примусового стягнення фінансових санкцій у випадку несплати їх перевізником у добровільному порядку. Так, зокрема, Закон України Про автомобільний транспорт не передбачає примусового виконання даних постанов органами держаної виконавчої служби.

Таким чином, суд дійшов висновку, що прокурор при подані даного позову в інтересах позивача діяв правомірно та відповідно до положень чинного законодавства України.

При винесенні рішення по справі суд враховує те, що несплата відповідачем фінансових санкцій в добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до державного бюджету, що суттєво порушує інтереси держави, а також те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають дійсним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні, заявлена в позовній заяві сума підтверджується належними доказами, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

При винесенні рішення суд також враховує те, що відповідачем не надано доказів в спростування позовних вимог.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи та вищезазначених положень чинного законодавства України суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам справи, а тому підлягають задоволенню з розподілом судових витрат за правилами статті 94 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ід. код. НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області фінансову санкцію в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України. Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович