Справа № 813/4583/15
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 р. Справа № 876/6657/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.

секретар судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року у справі №813/4583/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет Універсал ЛТД» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

25.08.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет Універсал ЛТД» (далі - Товариство) звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі-ДПІ), правонаступником якого є Залізнична об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/10978 від 12.08.2015р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 253 157 грн., у тому числі за основним платежем на 202 526 грн. та штрафними санкціями на 50631 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2015р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Залізнична об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2015р. та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що перевіркою встановлено, що Товариством безпідставно віднесено до складу витрат на збут юридичні послуги, інформаційно-консультаційні послуги, послуги пов'язані з побудовою розуміння цінностей компанії по розрахунках з юридичною фірмою - адвокатське об'єднання «Гринчук Мазур та партнери» на суму 56 425 грн.; юридичною компанією «Ейч ді партнери» на суму 71 450 грн. Слід зазначити, що згідно штатного розкладу Товариства передбачені посади, в обов'язки яких безпосередньо входять завдання, які в свою чергу надає стороння юридична особа. Окрім того, перевіркою встановлено, що Товариством безпідставно віднесено до витрат 952 350 грн. (вартість послуг суборенди у пов'язаних фізичних осіб за завищеними цінами): орендодавець ПП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ПП ОСОБА_6, оскільки з 01.01.2013р. по 31.03.2014р. розмір орендної плати був завищений.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет Універсал ЛТД» зареєстровано відділом реєстрації та ліцензування Департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради 28.07.1992р. за №0002541, взято на податковий облік в органах державної податкової служби 13.10.1992р. №13838294, станом на 05.04.2013р. перебувало на обліку в ДПІ.

З 15.06.2015р. по 26.07.2015р., на підставі направлень та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів, ДПІ проведена планова виїзна перевірка ТзОВ «Маркет Універсал ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. результати якої оформлено актом від 31.07.2015р. №1230/22-10/13838294 (т.1 а.с.19-57).

Відповідно до висновків вказаного акта, перевіркою встановлено порушення Товариством п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, підпунктів 138.10.3 та 138.10.4 п.138.10 ст.138, підп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, внаслідок чого платником податків завищено витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за 2013-2014 роки на суму 1 080 225 грн., у зв'язку з чим занижено податок на прибуток всього на суму 202 526 грн., в тому числі за 2013 рік на 153 639 грн., за 2014 рік на 48 887 грн.

На підставі акта перевірки від 31.07.2015р. №1230/22-10/13838294 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 12.08.2015р. №/10978, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на 253 157 грн., в тому числі за основним платежем 202 526 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 50 631 грн. (т.1 а.с.58).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, Товариство звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У розумінні пункту 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.44.1 ст.44 14 Податкового кодексу України, в редакції чинній у період, який перевірявся, (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 14.1.228 п.14.1 ст.14 ПК України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу;

Статтею 138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються, зокрема: адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством (до яких належать винагорода за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності) (пп.138.10.2); витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона)(пп. 138.10.3); інші операційні витрати (пп.138.10.4).

Відповідно до пп.139.1.1 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Згідно з актом перевірки від 31.07.2015р. №1230/22-10/13838294, висновки контролюючого органу щодо завищення Товариством витрат за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. та заниження податку на прибуток ґрунтуються на тому, що Товариством безпідставно віднесено до складу витрат на збут (ряд.06.2) Декларації про прибуток підприємства за 2013 рік - 46 750 грн., за 2014 рік - 81 125 грн., а саме юридичні послуги, інформаційно-консультаційні послуги, послуги, пов'язані з побудовою розуміння цінностей компанії по розрахунках з наступними юридичними особами: юридична фірма - адвокатське об'єднання «Гринчук Мазур та партнери» та юридична компанія «Ейч. Ді. Партнерз».

Також перевіркою встановлено, що Товариством безпідставно віднесено до складу інших витрат (ряд.06.4.19) за 2013 - 1 кв.2014 року 952 350 грн., в т.ч. за 2013 рік - 761880 грн., за 1 кв. 2014 року - 190 470 грн., а саме вартість послуг суборенди приміщень (аптеки) у пов'язаних фізичних осіб за завищеними цінами.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що у період який перевірявся Товариство укладало договори про надання правової допомоги та інформаційних (консультаційних) послуг з Адвокатським об'єднанням «Юридична фірма «Гринчук Мазур та партнери» та ТзОВ «Юридична компанія «Ейч. Ді. Партнерз».

Так, 01.07.2013р. між ТзОВ «Маркет Універсал ЛТД» (Клієнт) та Адвокатським об'єднанням «Юридична фірма «Гринчук Мазур та партнери» (далі - Фірма) укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до п.1.1 якого Фірма зобов'язується надавати Клієнту правову допомогу, визначену Договором, а Клієнт зобов'язується сплачувати Фірмі гонорар та відшкодовувати понесені фактичні витрати, якщо це передбачено Договором, а також здійснювати повне сприяння Фірмі у виконанні покладених на неї обов'язків. Предметом Договору є правова допомога, що надається Фірмою Клієнтом шляхом надання юридичних послуг в його інтересах (т.1 а.с.61-64).

Відповідно до п.6.2 вказаного Договору погодинна оплата правової допомоги передбачає оплату з розрахунку 650 грн. без ПДВ за одну годину роботи партнера Фірми або 400 грн. без ПДВ за одну годину роботи юриста Фірми. Час, затрачений на виконання доручення Клієнта, визначається Фірмою в межах фактично витраченого часу.

15.07.2013р. між вказаними контрагентами укладено Договір про надання правової допомоги у справі судового оскарження результатів податкової перевірки, оформленої Актом від 21.05.2013р. №3001/15-40/13838294 (п.2.2 Договору). При цьому, відповідно до Розділу 5 вказаного Договору Клієнт зобов'язується сплатити Фірмі гонорар згідно Договору відповідно до виставлених рахунків, сплата гонорару здійснюється в розмірі 7000 грн. без ПДВ після прийняття до розгляду справи судом першої інстанції (т.1 а.с.69).

Відповідно до наявної в матеріалах справи Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04.02.2015р. Адвокатське об'єднання «Юридична фірма «Гринчук Мазур та партнери» зареєстровано 08.02.2012р., основний вид економічної діяльності: 69.10 Діяльність у сфері права (т.1 а.с.72).

04.02.2013р., 16.09.2013р. та 01.01.2014р. між Товариством (Замовник) та ТзОВ «Юридична компанія «Ейч. Ді. Партнерз» (Виконавець) укладено Договори про надання інформаційних (консультаційних) послуг предметом яких був комплекс послуг консультаційно-правового характеру у відповідності з умовами Договорів, за надання яких встановлювалась щомісячна абонентська плата (т.1 а.с.73-76, 78-80, 87-89).

27.05.2014р. між Товариством та ТзОВ «Юридична компанія «Ейч. Ді. Партнерз» укладено Договір про надання послуг консультаційно-правового характеру №61 відповідно до якого ТзОВ «Юридична компанія «Ейч. Ді. Партнерз» бере на себе зобов'язання по наданню комплексу послуг посередницького, а також інформаційно-консультаційного характеру з метою здійснення об'єднання компанії позивача з ПП «Аптека Аронія», абонентська плата за надані послуги складає 5200 грн. без ПДВ за один календарний місяць (т.1 а.с.93-95).

Також в період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. Товариством укладено договори суборенди з ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_4, якими встановлювалась щомісячна орендна плата за надані в оренду приміщення, які використовувались Товариством для розміщення об'єкта торгівлі - аптека.

З огляду на економічні обставини та з метою подальшої співпраці визначена договорами суборенди орендна плата переглянута сторонами 01.04.2014р. та встановлена в меншому розмірі, попередні договори суборенди достроково розірвано за згодою сторін та укладено нові.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704.

Згідно з п.2.1 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996 від 16.07.1999р., підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

На підтвердження надання юридичних та інформаційних (консультаційних) послуг Товариством подано акти приймання-приймання робіт (надання послуг) №1 від 15.10.2014р., №2 від 01.12.2014р., №2 від 30.12.2014р., №1 від 30.12.2014р. (т.1 а.с.65-68), №1 від 30.12.2014р.(т.1 а.с.70), №75 від 17.05.2013р. (т.1 а.с.77), №126 від 30.09.2013р., №146 від 31.10.2013р., №155 від 30.11.2013р., №165 від 05.10.2013р., №156 від 05.10.2013р., №164 від 31.12.2013р. (т.1 а.с.81-86), №25 від 28.02.2014р., №40 від 31.03.2014р., №06 від 31.12.2014р. (т.1 а.с.90-92), №114 від 30.06.2014р., №48 від 19.04.2013р., №56 від 29.04.2014р. (т.1 а.с.96-98).

Використання орендованих приміщень у господарській діяльності Товариства підтверджено долученими до матеріалів справи актами приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2013р., 28.02.2013р., 31.03.2013р., 30.04.2013р., 31.05.2013р., 30.06.2013р., 31.07.2013р., 31.08.2013р., 30.09.2013р., 31.10.2013р., 30.11.2013р., 31.12.2013р., 31.01.2014р., 28.02.2014р., 31.03.2014р., 30.04.2014р. та торговими патентами на право здійснення торгівельної діяльності.

Оплату наданих послуг підтверджено платіжними дорученнями.

Представлені Товариством документи свідчать про підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, а також про фактичне здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентом, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх. Вказані документи є підставою для відображення понесених позивачем витрат у податковому обліку.

При цьому акт перевірки не містить зауважень щодо оформлення первинних бухгалтерських документів чи реальності зазначених господарських операцій (факт надання послуг, оренди приміщень).

Водночас, покликання ДПІ на наявність у штатному розкладі Товариства посад, в обов'язки яких безпосередньо входять завдання, які в свою чергу надає стороння юридична особа, є необґрунтованими, оскільки відповідно до наказу Товариства №104/К від 23.09.2013р. ОСОБА_7 звільнено з посади юриста за власним бажанням, тоді як Наказом №55/К від 24.03.2014р. прийнято на роботу на посаду юриста ОСОБА_8., тобто протягом тривалого часу у Товаристві не було спеціаліста з правових питань.

Окрім того, відповідно до норм чинного законодавства Товариство наділено самостійною дискрецією щодо формування програми діяльності, залучення фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом.

При цьому, контролюючим органом не підтверджено належними та допустимими доказами недоцільність залучення сторонніх осіб для надання правових та консультаційних послуг, не вказано норму чинного законодавства, яка б обмежувала суб'єкта господарювання в укладенні договорів з надання послуг зі спеціалістами вужчого профілю з тих чи інших питань, за наявності посади спеціаліста зі загальних питань цього ж профілю; зі спеціалістом такого ж профілю за умови збільшення навантаження по роботі.

Щодо завищення витрат по договорах суборенди, то суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у відповідності до положень підп.14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Водночас, податковим орган, який відповідно до принципу офіційності має доводити правомірність прийняття свого рішення, не підтверджено невідповідність цін згаданих договорів суборенди ринковим.

Вказані господарські операції, здійснювалися правоздатними юридичними особами і по своїй суті не суперечать інтересам держави, такі в судовому порядку недійсними не визнавались, надавались та оплачувались протягом певного періоду часу, що дає підстави вважати, що мали реальний характер.

Даючи узагальнюючу правову оцінку наведеним доказам суд апеляційної інстанції вважає, що в матеріалах справи наявні в повному обсязі первинні документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, складені за результатами наданих послуг з дотриманням вимог законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу наданих послуг, які узгоджуються між собою. Фактичні обставини об'єктивно підтверджують правомірність віднесення відповідних сум до складу витрат, що контролюючим органом належними та допустимими доказами не спростовано.

В свою чергу слід зауважити, що оскільки ПДВ та податок на прибуток є взаємопов'язані податки як такі, що відображають одну і ту ж господарську операцію, а тому судом апеляційної інстанції критично оцінюються дії податкового органу щодо коригування сум податку на прибуток без такого коригування сум ПДВ.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року у справі №813/4583/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 13.10.2016р.