Справа № 813/933/16
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року № 813/933/16

о 12 год., 59 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/933/16 за адміністративним

позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», представник - Собечко Г.І.
до Головного управління Держпраці у Львівській області, представник - Ковальчук І.О.
про скасування припису № 13/01/021/0168-0125 від 17.02.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області у якому просив скасувати припис №13/01/021/0168-0125 від 17.02.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується із висновками відповідача викладеними в акті перевірки на підставі якого прийнято спірний припис.

Зокрема стосовно виплати розрахункових в день звільнення ОСОБА_3 звільненого наказом № 91 - К від 05.02.2016 року (п'ятниця), розрахункові кошти виплачені у наступний робочий день 08.02.2016 року (понеділок), оскільки ОСОБА_3 05.02.2016 року не працював, що і підтверджується табелем обліку робочого часу.

Стосовно несвоєчасної виплати заробітної плати за час щорічної відпустки, листом Міністерства соціальної політики України від 05.01.2012 року № 7/13/133-12 «Про виплату відпусткових» надано роз'яснення щодо порядку надання відпусток або її частини у стислі терміни в зв'язку з сімейними обставинами, а саме: згідно параграфа 2 ст. 7 Конвенції 3132 «Про оплачувані відпустки», суми, що належать до виплати за час відпустки (частину), виплачується зацікавленій особі до відпустки, якщо інше не передбачено в угоді, що стосується цієї особи і роботодавця. Враховуючи положення зазначеної статті конвенції та те, що конкретний період надання щорічної відпустки або її частини узгоджується між працівником і роботодавцем, у разі необхідності отримання щорічної відпустки (або її частини) у стислі терміни (у зв'язку з сімейними обставинами, станом здоров'я тощо) в заяві працівник може виявити своє бажання про отримання.

Щодо перевищення застосування надурочних робіт у 2015 році ОСОБА_4, і становить 121 годину, позивач зазначає, що комплектація зміни на ТЕЦ-1 вимагає обов'язкової наявності начальника зміни станції (НЗС), так як тільки він має право вести оперативні переговори з диспетчерами вищих рівнів (ЗЕС, ПАТ, «ЛОЕ», ЛМЕМ, ЛТЕ), давати дозволи на перемикання та підготовку робочих місць та допуск при роботах за нарядами. НЗС відноситься до складу управлінського персоналу та графіки роботи з ним погоджувалися та заперечень з їхнього боку не було.

Головними державними інспекторами праці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було порушено процедуру проведення перевірки, і як наслідок Акт і припис складені з значним порушеннями.

Представник позивача в судовому засіданні, надавши пояснення щодо обґрунтування позовних вимог, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у запереченнях на адміністративний позов, відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, що перевіркою правомірно встановлено порушення вимог законодавства про працю і видано припис.

Зокрема, перевіркою встановлено, що при звільненні працівника ОСОБА_3 згідно наказу від 05.02.2016 року № 91-к, розрахункові кошти виплачені йому лише 08.02.2016 року відповідно до платіжної відомості № ЛТЕ000000026 від 08.02.2016 року.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за 3 дні до початку відпустки. Зазначене порушення мало місце щодо працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Як слідує із відомості про години роботи працівників ТЕЦ-1 за 2015 рік, працівник ОСОБА_4 додатково залучався до надурочник робіт 121 годину протягом року.

Відповідач не заперечує, що в позивача могли мати місце поважні причини залучення працівника ОСОБА_4 до надурочних робіт, проте тривалість даних робіт перевищила гранично допустимі норми, відповідно винесений припис з метою недопущення в подальшому зазначених порушень.

При проведенні перевірки інспекторами в повній мірі була дотримана процедура її проведення, і за її наслідками винесено законний та обґрунтований припис.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримала, надала суду додаткові пояснення та докази, просила суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

17.02.2016 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області проведено планову перевірку законодавства про працю. За результатами проведення перевірки складено акт за № 13/01/021/0168.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від Підприємства не проводилася в день звільнення, як приклад: ОСОБА_3 звільнений з 05.02.2016 року згідно наказу від 05.02.2016 року № 91-к, розрахункові кошти виплачені йому лише 08.02.2016 року відповідно до платіжної відомості № ЛТЕ000000026 від 08.02.2016 року;

- ст. 117 КЗпП України, виплата розрахункових коштів проведена ОСОБА_3 не в день звільнення 05.02.2016 року, а лише 08.02.2016 року. Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги ч. 1 ст. 117 КЗпП України випливає, що керівництво Підприємства повинно виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чого станом на день перевірки здійснено не було;

- ч. 4 ст. 115 КЗпП України та ст. 21 Закону України «Про відпустки» - заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за 3 дні до початку відпустки, як приклад: ОСОБА_7 надано відпустку з 04.02.2016 року згідно з розпорядженням від 04.02.2016 року № 91 виплату заробітної плати за весь час щорічної відпустки проведено 04.02.2016 року відповідно до платіжної відомості № ЛТЕ000000019 від 04.02.2016 року, ОСОБА_8 надано відпустку з 09.02.2016 року згідно з розпорядженням від 08.02.2016 року № 25 виплату заробітної плати за весь час щорічної відпустки проведено 09.02.2016 року відповідно до платіжної відомості № ЛТЕ000000030 від 09.02.2016 року;

- ст. 65 КЗпП України в частині застосування граничних норм надурочних робіт, а саме: надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника 120 годин на рік. Наприклад: ОСОБА_4 - застосування надурочних робіт у 2015 році перевищують граничну норму і становить 121 годину на рік.

17.02.2016 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області винесено припис № 13/01/021/0168-0125, головним державним інспектором праці ОСОБА_5 приписано:

На виконання вимог ст. 116 КЗпП України - при звільненні виплату всіх норм, що належить працівнику від Підприємства провадити в день звільнення;

На виконання вимог ст. 117 КЗпП України, адміністрація підприємства повинна виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чого станом на день перевірки здійснено не було;

На виконання вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України та ст. Закону України № 504 «Про відпустки» - нарахування відповідно, виплату заробітної плати працівникам за весь щорічної відпустки проводити за три дні початку відпустки;

На виконання вимог ст. 65 КЗпП - забезпечити застосування граничних норм надурочних робіт, а саме: надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника 120 годин на рік.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про відпустки», Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 року № 96, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Кодексу законів про працю України, надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.

Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.

Згідно ст. 116 цього ж Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 цього ж Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 21 Закону України «Про відпуски», заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Згідно п.п. 50 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань видає в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідач згідно покладених на нього завдань видає в установленому порядку обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

Судом враховуються обґрунтування позивача та його представника щодо протиправності прийняття спірного припису, оскільки в частині спірного припису щодо виконання вимог ст. 117 КЗпП України, згідно якої адміністрація підприємства повинна виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чого станом на день перевірки здійснено не було, суд зазначає, що підставою такої відповідальності має бути саме вина позивача, а не факт порушення строків виплати. Відповідачем вина позивача щодо невиплати ОСОБА_3 належних сум при звільненні не перевірялась, жодними належними та допустимими доказами не підтвердженна, відповідно в цій частині спірний припис є протиправним і підлягає скасуванню.

Також є протиправним і підлягає скасування спірний припис в інших його частинах, оскільки у відповідача відсутні повноваження згідно п.п. 50 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, вимагати виконання позивачем вимог закону в майбутньому.

Повноваження відповідача згідно вказаної норми полягають лише у видачі приписів про усунення порушень законодавства та пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення представника відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів по суті спору на підтвердження правомірності прийняття спірного рішення та спростування позовних вимог.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, чого відповідачем зроблено не було.

Таким чином, з врахуванням положень ст. 162 КАС України, позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування припису № 13/01/021/0168-0125 від 17.02.2016 року, підлягають задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати припис Головного управління Держпраці у Львівській області № 13/01/021/0168-0125 від 17.02.2016.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (, вул. Д.Апостола, 1, м. Львів) 1378,00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 10.10.2016 року.

Суддя Гавдик З.В.