Справа № 321/1306/16-а
Суддя: Олійник М. Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1306/16-а
Провадження № 2-а/321/16/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у ОСОБА_3 районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у ОСОБА_3 районі Запорізької області в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо не проведення перерахунку йому пенсії відповідно до ст.37-1 ЗУ «Про державну службу» № 3723-XII (в редакції, що діяла на дату призначення пенсії) і зобовязати відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії, застосувавши 90 відсотків суми заробітної плати, як непрацюючому державному службовцю, відповідно до довідки, виданої ОСОБА_3 районною державною адміністрацією Запорізької області 12 вересня 2016 року № 2-Б-127 про заробітну плату на посаді, з якої йому призначено (нараховано) пенсію, з 01 травня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю відмови відповідача в проведенні перерахунку пенсії у звязку з підвищенням розміру заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади. Посилання відповідача на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02 березня 2015, яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 вважає безпідставними та зазначає, що право на призначення пенсії як державному службовцю отримав до прийняття вищевказаного Закону, в звязку з чим скасування порядку нарахування пенсії за спеціальними законами з 01 червня 2015 року не впливає на можливість проведення перерахунку пенсії, призначеної раніше.

Позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, але надали суду заяву з клопотанням про розгляду справи за їх відсутності, наполягають на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить відмовити в задоволенні позову, надала письмові заперечення, відповідно до яких на момент звернення позивача до управління та до суду, всі норми, якими було передбачено перерахунок пенсій державним службовцям втратили чинність. Окрім цього, у звязку з внесенням змін у спеціальному законодавчому акті, що регулює питання пенсійного забезпечення позивача, - Законі України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, відсутня така підстава для перерахунку раніше призначеної пенсії як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям. Тому законних підстав для перерахунку пенсії позивача відповідач не вбачає.

За відсутності учасників процесу розгляд адміністративної справи здійснено в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у ОСОБА_3 районі Запорізької області і отримує пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року «Про державну службу» № 3723-XII. Пенсія позивачу обчислена в розмірі 90 % від суми заробітної плати.

До виходу на пенсію позивач працював на посаді заступника голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації Запорізької області.

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі Запорізької області із заявою про здійснення перерахунку призначеної йому пенсії з 01 травня 2016 року у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади, відповідно до довідки № 2-Б-127 від 12 вересня 2016 року про заробітну плату, наданої позивачу ОСОБА_3 РДА Запорізької області.

ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі Запорізької області за вих. № 3744/03 від 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії в звязку з тим, що після набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ було скасовано ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», скасовано п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 3723. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 відсутні (а.с.12).

Статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною до 01 січня 2015 року передбачалось, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

У пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» № 865 від 31 травня 2000 року було визначено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України № 432-IV від 16 січня 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Тобто законодавством, чинним до 01 січня 2015 року було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Законом України № 76-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» і викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

ОСОБА_6 №76-VIII є чинним і підлягає до виконання, оскільки Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним не визнавався.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (13 вересня 2016 року) внесено зміни, які набрали чинності 01 січня 2015 року, в статтю 37-1 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та фактично скасовано ті норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою, а порядок та умови перерахунку призначених пенсій державним службовцям закріплено за Кабінетом Міністрів України.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка діє з 15 грудня 2015 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31 травня 2000 року, а саме, виключено пункт 4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу». Таким чином, з 15 грудня 2015 року діючим законодавством України не передбачено підстав для перерахунку органами Пенсійного фонду України пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу», тобто у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії на підставі довідки про заробітну плату, не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі поданої ним довідки.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116). У Рішенні № 2-рп/99 ( v002p710-99 ) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України, за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи положення ОСОБА_6 України № 76-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який є чиним і підлягає виконанню, позицію зазначених вище рішень Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини, посилання позивача на звуження його прав та соціальних гарантій з посиланням на положення ст.22 Конституції України, є помилковим.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином, у спірних правовідносинах пенсійний орган здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, так як у останнього відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням того, що Законом України № 76-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», скасовано норми, відповідно до яких позивач просить здійснити перерахунок.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, в тому числі викладені в запереченнях відповідача, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо зобовязання відповідача вчинити певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у ОСОБА_3 районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7