Справа № 807/534/16
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 р. Справа № 876/3446/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гулида Р.М.,

суддів Кузьмича С.М., Запотічного І.І.,

при секретарі судового засідання Богдан А.О.,

за участю:

прокурора Шимін Н.М.,

представника відповідача ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Заступника прокурора Закарпатської області на ухвалу Зкарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року про повернення позовної заяви у справі за позовом Заступника прокурора Закарпатської області до Ужгородської міської ради, третіх осіб: Баранинської сільської ради, Оноківської сільської ради, Сторожницької сільської ради, Холмківської сільської ради, Великолазівської сільської ради про визнання нечинним та скасування рішення частково,-

в с т а н о в и л а:

Заступник прокурора Закарпатської області звернувся з позовом до Ужгородської міської ради, треті особи Баранинська сільська рада, Оноківська сільська рада, Сторожницька сільська рада, Холмківська сільська рада, Великолазівська сільська рада, яким просить визнати нечинним та скасувати пункти 1 та 2 рішення Ужгородської міської ради "Про затвердження містобудівної документації" від 10 березня 2016 року за № 119.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року, позовну заяву Заступника прокурора Закарпатської області до Ужгородської міської ради, треті особи Баранинська сільська рада, Оноківська сільська рада, Сторожницька сільська рада, Холмківська сільська рада, Великолазівська сільська рада про визнання нечинним та скасування рішення частково - повернуто позивачеві.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, мотивуючи це наступним.

Виносячи 22 квітня 2016 року ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 11 квітня 2016 року не виконав, у наданий строк не усунув недоліки, а саме не надав суду доказів відсутності органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, чи доказів неможливості виконання ним своїх функцій.

В результаті детального дослідження обставин та матеріалів справи колегія суддів прийшла до переконання про те, що належне обґрунтування підстав звернення до суду прокурора містяться в самій позовній заяві від 05.04.2016р. та у листі про усунення недоліків від 18.04.2016 р..

Відповідно до ст.ст. 4, 6, 9 Закону України "Про прокуратуру", діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, нагляд за додержанням і застосуванням законів з метою їх відповідності вимогам розпорядчих та регуляторних актів, які видаються органами виконавчої влади.

Згідно статті 121 Конституції України, одним із завдань прокуратури України є представництво інтересів громадян або держави в судах у випадках, визначених законом.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Згідно зі ст.5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої влади, відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011р. №459/2011 "Про Державну інспекцію сільського господарства України", є Держсільгоспінспекція України.

Статтями 6, 9, 10 зазначеного Закону, обумовлено повноваження вказаного органу, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель.

Проте, даними нормами не передбачено повноважень сільгоспінспекції, як органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, на звернення до суду про визнання незаконними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування в частині розпоряджень землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння.

Не передбачено таких повноважень і Положенням про державну інспекцію сільського господарства, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011р. №459/2011.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.09.2015 року №К/800/39524/14.

Відповідно до вимог ч.2 ст.60 КАС України, прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві, відтак прокурор набуває процесуального статусу позивача.

В основу інтересів держави покладено потребу в здійсненні загальнодержавних дій спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, тощо.

Встановлюючи конкретне цільове призначення земель держава забезпечує особливу охорону земель, як основного національного багатства, чим безпосередньо реалізує предметний зміст статті 14 Конституції України.

Звернувшись з адміністративним позовом в інтересах держави самостійно, прокурор вірно зазначив, що цей позов спрямований на захист інтересів держави та територіальних громад, оскільки відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 1 ЗК України, земля є основним національним багатством України, яка перебуває під особливою охороною держави, а тому її використання у інтересах окремої громади шкодить правам та інтересам громадян інших територіальних громад, відтак суперечить суспільним інтересам і держави в цілому.

Поряд з цим, підтвердженням спрямованості позовної заяви на захист інтересів держави є вказані в ній порушення вимог Водного кодексу України, Законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення у містах та інших населених пунктах», «Про природно - заповідний фонд України», «Про благоустрій населених пунктів», що не забезпечує відповідно до ст. 16 Конституції України екологічну безпеку і підтримання екологічної рівноваги на території України.

В даному випадку прокурором чітко встановлено та визначено поважні причини та достатні підстави для представництва інтересів держави в суді, які передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки Ужгородською міською радою невірно обліковуються землі рекреаційного призначення, а згодом вилучаються для громадської забудови.

В судовій ухвалі від 22.04.2016 року зазначено, що відповідно до положень 2 і 3 глав Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст. 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» визначено ряд органів, що здійснюють контроль у сфері земельного законодавства та містобудівної діяльності, тобто з питань, які фактично були грубо порушені Ужгородською міською радою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки у позовній заяві чітко зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, неналежне здійснення Державною інспекцією сільського господарства у Закарпатській області та управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Закарпатській області захисту інтересів держави та громади міста у сфері земельних та містобудівних правовідносин щодо не реагування на порушення вимог чинного законодавства при прийнятті Ужгородською міською радою рішення від 10.03.2016 за № 119 і є підставою для самостійного звернення прокурора до суду.

Відтак, прокурор правомірно звернувся до суду з позовом в якості позивача, зважаючи на відсутність іншого органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Упереджений висновок суду стосовно необґрунтованості самостійного звернення до суду прокурора підтверджується і тим, що суд самостійно та хибно визначив Державну інспекцію сільського господарства у Закарпатській області та управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області сторонами у спірних правовідносинах, які взагалі не вповноважені державою предявляти позови про визнання недійсними рішень представницького органу влади, оскільки самі являються виконавчими органами місцевого самоврядування.

Крім цього, 10.03.2016 р. Ужгородською міською радою було прийнято рішення № 119 «Про затвердження містобудівної документації», яким скасовано рішення міської ради №1881 від 09.11.2015 та повторно затверджено містобудівну документацію.

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Рішенням № 7-рп від 16.04.2009року Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2013 у справі №21-64а13 та від 18.11.2014 у справі №21- 438а14.

Зважаючи на викладене, колегія суддів прийшла до переконання про правомірність предявлення прокурором вищевказаного позову в інтересах держави, оскільки при зверненні до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання не чинним та скасування пунктів 1 та 2 рішення Ужгородської міської ради «Про затвердження містобудівної документації» № 119 від 10.03.2016 року в повному обсязі було дотримано вимоги ст. 106 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для повернення позовної заяви був передчасним та упередженими, що призвело до неправильного вчинення процесуальної дії по справі, а тому оскаржувана ухвала підлягає безумовному скасуванню, що і передбачено ст. 199 КАС України.

Керуючись ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст.204, п.6 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 211, 254 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Закарпатської області - задоволити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року про повернення позовної заяви у справі №807/534/16 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті позовних вимог.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлено 03.10.2016 року