Справа № П/811/546/16
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2016 року Справа № П/811/546/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача-1: Командира військової частини НОМЕР_1 командувача Сухопутних військ Збройних сил України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 , АДРЕСА_2

до відповідача-2: Командира військової частини - польової пошти НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 , АДРЕСА_3

відповідача-3: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

відповідача-4: Військової частини-польової пошти НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

про визнання протиправними та скасування висновків характеристики, наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

за участі:

секретаря судового засідання Черної О.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників:

позивача Серпака В.Є.,

відповідача 3 Гриви Ю.В.,

відповідача 4 Білоножка А.Є.

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в подальшому уточненим, про визнання протиправними та скасування висновків службової характеристики від 14.12.2015 року, визнання протиправним та скасування наказу №170 від 23.04.2016 р. в частині призначення підполковника ОСОБА_1 , командира загону спеціального призначення військової частини - польової пошти НОМЕР_2 на нижчу посаду, зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 командувача Сухопутних військ Збройних сил України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 видати наказ про поновлення підполковника ОСОБА_1 на посаді командира загону спеціального призначення військової частини - польової пошти НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 , зобов`язання командира військової частини - польової пошти НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 10.05.2016 року по день поновлення на посаді командира загону спеціального призначення.

Позивач вважає оскаржуваний наказ в частині призначення підполковника ОСОБА_1 , командира загону спеціального призначення військової частини - польової пошти НОМЕР_2 на нижчу посаду протиправним, оскільки він винесений з порушенням норм чинного законодавства та без з`ясування всіх фактичних обставин.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву, у відповідності до якого позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивач не здійснював ефективного командування та керівництво своїм загоном, а тому наказ №170 від 23.04.2016 р. в частині призначення його на нижчу посаду прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовна вимога про визнання протиправними та скасування висновків службової характеристики від 14.12.2015 року ухвалою від 05.10.2016 року залишена без розгляду.

В судове засідання з`явився позивач та представник позивача, які позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представники відповідачів заперечили проти задоволення позову з підстав зазначених в запереченнях на позовну заяву.

На підставі ч.3 ст.160 КАС України в судовому засіданні 05.10.2016 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено у строк до 10.10.2016 р., про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 01.08.1991 року (а.с.152-154 т.1). З 30.06.2011 року ОСОБА_1 призначений на позаду командира 3 загону військової частини НОМЕР_4 ( в даний час військової частини - польової пошти НОМЕР_2 ) (а.с.152-154 т.1).

23.04.2016 року Командувачем сухопутних військ Збройних сил України винесено наказ №170 відповідно до якого ОСОБА_1 , командира загону спеціального призначення 3 окремого полку спеціального призначення оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », призначено начальником розвідувального відділення штабу 17 окремої танкової бригади цього самого оперативного командування (а.с.55 т.1).

Судом встановлено, що вищевказаний наказ винесено на підставі висновку службової характеристики від 14.12.2015 року про невідповідність командира 3 загону спеціального призначення підполковника ОСОБА_1 займаній посаді та доцільність призначення на нижчу посаду та подання (а.с.56, 57 т.1).

В характеристиці від 14.12.2016 року, складеній безпосереднім начальником, командиром військової частинипольової пошти НОМЕР_2 , полковником ОСОБА_4 , вказано, що позивач, перебуваючи на посаді командира загону спеціального призначення 3 окремого полку спеціального призначення оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зарекомендував себе з негативного боку. Керівництво по застосуванні підрозділів спеціального призначення, статути Збройних Сил України, керівні документи з питань організації та проведення занять з бойової підготовки підрозділів знає поверхово, не враховує їх у своїй роботі з підлеглими, при організації та проведенні навчань, командирської підготовки офіцерів загону. Не спроможний самостійно приймати важливі рішення і нести за них особисту відповідальність. Стан військової дисципліни в загоні незадовільний, підрозділ слабо керований (а.с.57 т.1).

В характеристиці також зазначено, що позивач приймав участь в проведенні антитерористичної операції на сході країни, але підлеглим особовим складом керував незадовільно, допускав випадки порушення військової дисципліни та вживання спиртних напоїв. Не працює над підвищенням рівня професійної підготовки. Нормативи бойової підготовки виконує на задовільно. Військові Статути Збройних Сил України знає слабо, не користується ними у повсякденному житті. Має свою точку зору, але відстоювати її не бажає. Заняття з підлеглими офіцерами проводить формально, при навчанні особового складу не досягає результатів. Не працює над удосконаленням своїх знань. Не вивчає питання теорії і практики військової справи. Не уважний до проблем, які торкаються його підлеглих. Не враховує в роботі думки та пропозиції підлеглих. У складній обстановці орієнтується, але не вміє визначити головний напрям у роботі. Керує підлеглими незадовільно, командирська вертикаль в підпорядкованому підрозділі відсутня. На критику реагує повільно. Під час виконання службових обов`язків не виявляє творчість, активність і наполегливість (а.с.57 т.1).

Судом встановлено, що висновком характеристики є невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді та доцільність призначення його на нижчу посаду (а.с.57 т.1).

В позовній заяві позивач посилається на те, що згідно пп.3 п.82. Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється, зокрема, з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестації, а в особливий період - на підставі висновку службової характеристики.

Так, позивач наголошує, що призначення військовослужбовця на нижчу посаду на підставі висновку службової характеристики можливе лише в особливий період та стверджує, що в Україні було оголошено мобілізацію, і тим самим відбулося настання особливого періоду, на 210 діб, починаючи з 21 січня 2015 року по 17 серпня 2015 року, однак з 18 серпня 2015 року і по теперішній час в Україні юридично відсутній стан особливого періоду, а відтак призначення військовослужбовця на нижчу посаду мало би відбуватися лише на підставі висновку атестації, тобто рішення колегіального органу, яке приймається у спеціально встановленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що у даному випадку - в умовах відсутності в Україні особливого періоду, командир військової частини НОМЕР_1 не мав законного права видавати оскаржуваний наказ №170 від 23.04.2016 р. на підставі службової характеристики.

Щодо особливого періоду суд зазначає наступне.

Відповідно до абз.5 ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та абз.11ст.1 Закону України "Про оборону України" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з абз 4 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас відповідно до вимог абзацу шостого статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення поняттю демобілізація як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає підстави стверджувати, що особливий період не припиняється після закінчення терміну проведення мобілізації, або у проміжку між проведенням мобілізацій.

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає на момент прийняття спірного наказу наявним особливий період в державі в розумінні Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та абз.11ст.1 Закону України "Про оборону України", що давало право на переміщення позивача на нижчу посаду на підставі службової характеристики.

Окрім цьому в позові позивач зазначив, що з висновками службової характеристики не погоджується та вказує, що вони не відповідають дійсності. При цьому позивач посилається на висновки службової характеристики від 02.12.2015 року, безпосереднім висновком якої є, зокрема, доцільне подальше перебування ОСОБА_1 в ВДВ (а.с.11 т.1).

Судом встановлено, що в графі "затверджую" службової характеристики від 02.12.2015 року навпроти підпису стоїть прізвище командира військової частини польової пошти полковника ОСОБА_4 (а.с.11- на звороті т.1).

В судовому засіданні ОСОБА_4 , який був допитаний в якості свідка пояснив, що не складав та не підписував дану характеристику. Однак повідомив, що підпис на характеристиці схожий на його підпис. При цьому він пояснив суду, що скласти позитивну характеристику на ОСОБА_1 просто не мав правових підстав через постійні інциденти порушення службової дисципліни в 3-му загоні: спізнень, невиходу на службу, самовільне залишення служби, застосування військовослужбовцями зброї, що потягло смерть іншого військовослужбовця, тощо.

На запитання суду у який спосіб, коли позивачем було отримано службову характеристику від 02.12.2015 року, відповіді позивача були неоднозначними та різними, останньою із яких є посилання на факт ознайомлення з матеріалами особової справи та вилучення з її матеріалів характеристики від 02.12.2015 року, оскільки вона до особової справи підшита не була.

В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_5 , в посадові обов`язки якої, в тому числі, входить і ознайомлення військовослужбовців із матеріалами особових справ, яка повідомила суду, що в особовій справі позивача була лише службова характеристик від 14.12.2015 року.

В судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_6 повідомив суду, що знає позивача з позитивного боку. Свідок ОСОБА_6 від надання детальних характеристик в цій частині утримався.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , повідомили, що ОСОБА_1 допускав в загоні порушення військовослужбовцями службової дисципліни, не застосовував дієвих заходів щодо профілактики запобігання таким випадкам та не працював з загоном.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заперечували дані обставини та посилались на належне виконання позивачем своїх повноважень. При цьому позивач стверджував про відсутність застосованих до нього будь-яких дисциплінарних стягнень, а також просив суд витребувати документальні докази того, що військова дисципліна в загоні не була під час його керування належною.

При дослідженні матеріалів справи, а саме витягів з наказів командира військової частинипольової пошти НОМЕР_2 (з основної діяльності, з адміністративно-господарської діяльності) №1174 від 21.07.2015 року, №1457 від 17.09.2015 року, №1830 від 16.11.2015 року, винесених на підставі аналізів стану військової дисципліни в військовій частині польовій пошті НОМЕР_2 за 2015 рік встановлено, що ОСОБА_1 :

- оголошено догану за неналежне виконання своїх службових обов`язків, низький рівень військової дисципліни, за невиконання вимог статей 58 та 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України;

- оголошено зауваження з метою покращення стану військової дисципліни в підрозділах, з подальшим притягненням до більш суворої дисциплінарної відповідальності, у разі не виконання такого зауваження;

- оголошено сувору догану за низький рівень військової дисципліни в підрозділі (а.с.1-27, 28-31, 32-34, 38-40 т.2).

В ході розгляджу справи судом ОСОБА_1 надано для огляду вказані накази.

ОСОБА_1 підтвердив справжність його підпису про ознайомлення на наказах №1457 від 17.09.2015 року та №1830 від 16.11.2015 року. На наказі №1174 від 21.07.2015 року підпис заперечив. Вказані накази позивач не оскаржував.

Також, суд встановив, що позивачем в судовому порядку були оскаржені накази про усунення його від виконання службових обов`язків від 18.12.2015 року, про результати службового розслідування по факту зникнення зброї від 18.12.2015 р. та від 15.02.2016 р. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.04.2016 року залишеною в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с.72-76, 77-82 т.1).

Таким чином, судом встановлена відповідність показів свідків в частині посилань на неналежну дисципліну в керованому позивачем загоні.

Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно Згідно п. 58 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п.59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема,:

- планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

- знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

- організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;

- постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки;

- завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;

- встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

- показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

- постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права;

- проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини;

- аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

- здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків;

- під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;

Суд вважає, що саме дослідження діяльності командира щодо виконання ним своїх обов`язків є визначальним для оцінки аналізу стану службової дисципліни на предмет застосування ним заходів, прямо передбачених п.59 Статуту.

З огляду на те, що в ході судового розгляду підстави для переміщення позивача на нижчу посаду знайшли своє підтвердження, суд вважає позовні вимоги про скасування наказу такими, що не підлягають задоволенню. Як наслідок, не підлягають задоволенню також і позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дії.

Керуючись ст. ст. 70, 85, 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду С.В. Дегтярьова