Справа № 587/1223/16-а
Суддя: Степаненко О. А.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 587/1223/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» звернулося до суду з позовом до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови № 168 від 03 серпня 2012 року про правопорушення, пов'язані зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, винесеної т.в.о. начальника Сумського прикордонного загону Федорчуком А.В. про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час винесення оскаржуваної постанови Сумський прикордонний загін не врахував ту обставину, що громадянин Казахстану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мав нотаріально засвідчену згоду від батьків на перетин кордону України та оригінал свідоцтва про народження. тобто мав необхідні документи на перетин державного кордону України. За таких обставин ДП «Південна залізниця» не допускала порушення ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» і, відповідно, до неї не повинні були бути застосовані штрафні санкції. Також позивач зазначає, що дія Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» поширюється лише на територію України і не поширюється на територію інших держав, тому правових підстав відмовити у перевезенні громадянина Казахстану ОСОБА_3, який здійснював посадку в Російській Федерації, у провідника не було.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, пославшись на те, що постанова № 168 від 03.08.12 року про накладення штрафу в розмірі 8500 грн. прийнята у повній відповідності з чинним законодавством України (ар. с.18-24).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 24.07.2012 року о 01 год. 10 хв. під час здійснення прикордонного контролю поїзду № 117 сполученням "Москва-Суми", у вагоні № 6 прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби "Зернове" Сумського прикордонного загону було виявлено громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який слідував у супроводі свого діда - ОСОБА_5, 1941 року народження, який на паспортний контроль пред'явив свідоцтво про народження громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3, що підтверджується копією протоколу про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень № 530042 від 24 липня 2012 року (ар. с.9-11), копіями рапортів посадових осіб ВПС "Зернове" (ар. с.27,28), копією рішення № 0401 від 24 липня 2012 року про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства (ар. с.29), копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 (ар. с.30), копіями проїзних документів (ар. с.30,31).

В подальшому 03.08.2012 року відповідачем було прийнято постанову № 168 про правопорушення, пов'язане із здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, якою на Державне підприємство "Південна залізниця" накладено штраф у розмірі 8500 грн. (ар. с.7-8).

У відповідності до ст. 22-1 Закону України "Про залізничний транспорт", під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов'язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред'явити їх перевізникові на його вимогу. Перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні, крім обов'язків, передбачених статтею 22 цього Закону, зобов'язаний до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред'явника, або документа, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред'явив необхідні документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 "Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Казахстан про взаємні поїздки громадян" затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2002 р. № 10, громадяни держави однієї Сторони, в тому числі ті, які постійно проживають або тимчасово перебувають у третіх державах, можуть на підставі документів, дійсних для виїзду за кордон, в'їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої Сторони без віз строком до дев'яноста днів з дня перетину державного кордону держави в'їзду.

Згідно п. б) ч. 1 ст. 2 вищевказаної Угоди, документами, дійсними для виїзду за кордон, в розумінні цієї Угоди для громадян Республіки Казахстан є:

- дипломатичний паспорт;

- службовий паспорт;

- паспорт громадянина Республіки Казахстан;

- паспорт моряка (при наявності суднової ролі або виписки з неї);

- посвідчення члена екіпажу повітряного судна (при наявності запису в польотному завданні);

- свідоцтво на повернення в Республіку Казахстан (тільки для повернення в Республіку Казахстан).

Із зазначеної Угоди вбачається, що громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_3 мав пред'явити на паспортний контроль один з визначених Угодою документів, чого ним зроблено не було. Як вбачається з матеріалів справи, громадянином Республіки Казахстан ОСОБА_3 на паспортний контроль було пред'явлено свідоцтво про народження, яке не дає особі право здійснити перетин державного кордону України.

Враховуючи відсутність у громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3 документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Правилами перетинання державного кордону громадянина України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2011 року № 724) відповідачем прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства № 0401 від 24.07.2012 року (ар. с.29), що вказує на відсутність документів, необхідних для перетину державного кордону та документів, необхідних для в'їзду до держави прямування.

Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення. Справи про правопорушення, передбачені статтею 1 цього Закону, розглядають відповідні органи охорони державного кордону України. Від імені органів охорони державного кордону України розглядати справи про правопорушення та накладати штрафи мають право начальники органів охорони державного кордону України та їх заступники.

З матеріалів справи вбачається, що громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_3 намагався перетнути державний кордон України без відповідних документів, які дають право на перетин державного кордону та без документів, необхідних для виїзду за кордон, передбачених Угодою між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Казахстан про взаємні поїздки громадян.

В порушення вимог Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень", залізниця не виконала обов'язку щодо перевірки перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявності у пасажира - громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3 документів, необхідних для в'їзду до держави прямування (ар. с.25-32).

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на неможливість застосування вимог Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень", враховуючи наступне.

У відповідності до преамбули Закону України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень" цей Закон відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Зазначений Закон прийнятий на підставі міжнародно-правових актів, а саме: Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Стаття 7 ("Прикордонні заходи") Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми передбачає наступне: без шкоди для міжнародних зобов'язань стосовно вільного пересування осіб Сторони будуть посилювати, наскільки це можливо, такий прикордонний контроль, який може бути необхідним для запобігання й виявлення торгівлі людьми; кожна Сторона вживає законодавчих або інших відповідних заходів для запобігання, наскільки це можливо, використанню транспортних засобів, які експлуатуються комерційними перевізниками, для вчинення правопорушень, визначених згідно із цією Конвенцією; де це доцільно й без шкоди для відповідних міжнародних конвенцій такі заходи включають запровадження обов'язку комерційних перевізників, зокрема будь-якої транспортної компанії або власника чи оператора будь-якого транспортного засобу, упевнитися, що всі пасажири мають проїзні документи, які вимагаються для в'їзду до приймаючої держави; кожна Сторона вживає необхідних заходів згідно зі своїм внутрішнім законодавством для забезпечення санкцій у випадках порушення обов'язку, викладеного в пункті 3 цієї статті; кожна Сторона вживає таких законодавчих або інших заходів, які можуть бути необхідними згідно з внутрішнім законодавством Сторони для відмови у в'їзді або анулюванні віз особам, причетним до здійснення правопорушень, визначених згідно із цією Конвенцією.

За таких обставин, будь-яка транспортна компанія зобов'язана упевнитися, що всі пасажири мають проїзні документи, необхідні для в'їзду до приймаючої держави.

Аналогічна норма передбачена статтею 11 ("Заходи прикордонного контролю") Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та статтею 11 Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Отже, вказані норми передбачають, що відповідальність перевізника не обмежується національними ліцензіями і не залежить від країни, по території якій здійснюється перевезення. Крім того, комерційний перевізник, у тому числі будь-яка транспортна компанія або власник чи водій будь-якого транспортного засобу, де це потрібно і без шкоди для відповідних міжнародних конвенцій, зобов'язаний упевнитися, що всі пасажири мають проїзні документи, необхідні для в'їзду до приймаючої держави.

У відповідності з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Офіційне тлумачення положення частини другої статті 19 див. в Рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

Пункт 7 частини третьої статті 2 із змінами, внесеними згідно із Законом № 5207-VI від 06.09.2012\

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Враховуючи викладен, суд приходить до висновку про відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України оскаржуваної постанови про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень № 168 від 03 серпня 2012 року, якою на ДП "Південна залізниця" накладено штраф у розмірі 8500 грн., а тому вимоги позивача щодо скасування вказаної постанови не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» до Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови № 168 від 03 серпня 2012 року про правопорушення, пов'язані зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, винесеної т.в.о. начальника Сумського прикордонного загону Федорчуком Анатолієм Вікторовичем про накладення адміністративного стягнення за безпідставністю позовних вимог.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, з одночасним направленням її копії до суду апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі відкладення складання повного тексту постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Суддя