Справа № 815/4442/16
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4442/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горяц-Т" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов адміністративний позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горяц-Т" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році в розмірі 216674,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у 2015 році не був дотриманий норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме: відповідач повинен був створити 15 робочих місць, проте створив лише 6. Також позивач зазначає, що на підприємстві протягом 2015 року працювали інваліди: ОСОБА_1 (1міс. : 12 = 0,08 = 0); ОСОБА_2 (9 міс. : 12 = 0,75 = 1); ОСОБА_3 (9 міс. : 12 = 0,75 = 1); ОСОБА_4 (6 міс. : 12 = 0,50 = 1); ОСОБА_5 (5 міс. : 12 = 0,41 = 0); ОСОБА_6 (10 міс. : 12 = 0,83 = 1); ОСОБА_7 (3 міс. : 12 = 0,25 = 0); ОСОБА_8 (6 міс. : 12 = 0,50 = 1); ОСОБА_9 (10 міс. : 12 = 0,83 = 1); ОСОБА_10 (12 міс. : 12 = 1); ОСОБА_11 (1 міс. : 12 = 0,08 = 0). Таким чином, позивач вважає, що відповідачем нормативи робочих місць по працевлаштуванню інвалідів протягом звітного 2015 року не виконано. Сума адміністративно-господарських санкцій за 9 нестворених робочих місць становить 204025,14 грн. Відповідач у добровільному порядку не сплатив зазначену суму у встановлені законодавством строки, у зв'язку з чим Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів була нарахована пеня, виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, що становить 12649,24 грн.

В судовому засіданні 20.09.2016 року представник відповідача подав заперечення на позов, в яких зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, у зв'язку з чим вони не підлягають задоволенню. Відповідач зазначив, що у встановленому законом порядку ТОВ «Горяц-Т» інформувало Одеський міський центр зайнятості про наявність вільних робочих місць, у тому числі про вакансії, на які можуть бути працевлаштовані інваліди, про що свідчить звітність-інформація про попит на робочу силу (вакансії) форми 3-ПН за січень - грудень 2015 року з відмітками центру зайнятості про їх прийняття. На думку відповідача, підприємством створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, однак орган державної служби зайнятості направлення на працевлаштування інвалідів до ТОВ «Горяц-Т» не надав, інвалідів для працевлаштування до підприємства не направляв. Таким чином, відповідач вважає, що ним виконані вимоги законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування, а тому відсутні підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.

Представник позивача та представник відповідача 29.09.2016 року заявили клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Керуючись ч.4 ст.122 КАС України, оскільки всі особи, які беруть участь у справі, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Суд встановив, що 26.02.2016 року ТОВ «Горяц-Т» до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою N 10-ПІ, в якому, зокрема, зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 370 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 6 осіб, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 15 осіб, середньорічна заробітна плата штатного працівника фактично становила 22668 грн. (а.с.7).

У розділі вказаного звіту "Список працюючих інвалідів штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2015 році" наведено інформацію про 11 осіб, які працювали протягом 2015 року (а.с.8).

24.03.2016 року Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів на підставі даних звіту, поданого ТОВ «Горяц-Т», було розраховано суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, яку належало самостійно сплатити до бюджету на рахунок Держказначейства в Одеській області в строк до 15 квітня поточного року, із зазначенням, що норматив повинен був складати 15 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників за звітний рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 6 осіб, кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами становила 9, середньорічна заробітна плата 22669,46 грн., а сума адміністративно-господарських санкцій становить 204025,14 грн. (а.с.9).

Законом, що визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 р. №875-XIІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом - Закон).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з вимогами ч.2 ст.19 Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 3 ст.19 Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з ч. 3 ст.18 Закону, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда. Жодною нормою законодавства України не встановлений обов'язок підприємства здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на цьому підприємстві.

Судом встановлено, що протягом 2015 року відповідачем щомісячно складалась та в установленому законодавством порядку подавалась до Одеського міського центру зайнятості звітність про наявність вакансій за формою № 3-ПН, в якій повідомлялось про наявність вакантних місць на підприємстві, до яких не встановлювалось особливих вимог, та які є придатними для працевлаштування інвалідів, у кількості, що відповідає нормативу (а.с.23-46).

Суд звертає увагу, що позивачем до суду не надано доказів, які б підтверджували факт звернення безпосередньо до ТОВ «Горяц-Т» або до державної служби зайнятості інвалідів, які бажають працевлаштуватися, не зважаючи на подання відповідачем інформації про наявність у нього вакантних робочих місць для інвалідів.

Згідно із ч. 2 ст. 17 Закону, підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Вказаною нормою визначений обов'язок підприємства створювати спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування з урахуванням обмежених можливостей інвалідів лише у разі необхідності, однак до суду не надано доказів, які б свідчили про те, що така необхідність виникала.

Згідно з нормами ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Підстави господарсько-правової відповідальності визначені ст. 218 Господарського кодексу України, якою встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Водночас з цим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або збором (обов'язком платежем), а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку із допущенням ним правопорушення. При цьому обов'язковою вимогою для застосування таких санкцій до правопорушника є наявність складу такого правопорушення, в тому числі наявність вини особи, до якої застосовуються санкції.

Крім того, у постанові колегії суддів судової палати в адміністративних справах Верховного суду України, постановою від 02 квітня 2013 року по справі № 21-95а13 зазначено, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на викладене, судом не встановлено факту вчинення господарського правопорушення з боку ТОВ «Горяц-Т, тоді як матеріали справи свідчать про те, що підприємство протягом 2015 року здійснювало заходи, спрямовані на виконання покладеного на нього обов'язку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського порушення.

За таких обставин суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Оскільки позивачем нараховано пеню у розмірі 12649,244 грн. за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, які суд вважає безпідставними, у задоволенні адміністративного позову Фонду соціального захисту інвалідів до ТОВ «Горяц-Т належить відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 6- 9, 11, 71, 86, 94, ч.4 ст.122, ст.ст.158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Горяц-Т" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році в розмірі 216674,38 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Андрухів