Справа № 344/7341/16-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/7341/16-а
Провадження № 2-а/344/334/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Домбровської Г.В.

при секретарі с/з: Устинській Н.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_3 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (надалі - «Відповідач»), та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську при нарахуванні основного та додаткового пенсійного забезпечення Позивача; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську призначити ОСОБА_3 державну пенсію від необхідних 20 років стажу, а не 35, і не нижчу за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську дорахувати до пенсійного забезпечення ОСОБА_3 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідності до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 170,82 грн. з 09 вересня 2015 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повернути недораховані ОСОБА_3 пенсійні виплати з 09 вересня 2015 року.

Позивачем та його представником подано заяву про розгляд справи без їх участі, в якій позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Зокрема, позовні вимоги мотивовані тим, що призначення Позивачеві пенсії відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки призначення такої пенсії і розрахунок її розміру повинен, на думку Позивача, відбуватися на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і розмір основної пенсії Позивача не повинен бути меншим прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. В той же час, розмір нарахованої додаткової пенсії, за висновком Позивача, не повинен зараховуватися до розміру основної пенсії.

Представником Відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, - подано письмові заперечення на позов, в яких Відповідач проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в даних письмових запереченнях.

Зокрема, представник Відповідача покликається на те, що пенсію Позивачеві призначено з 21 травня 2012 року за віком як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 2-ї категорії згідно з Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на умовах статті 55 Закону України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши пояснення Позивача та представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується Посвідченням від 03 листопада 2011 року серія А №370142 (а.с. 5).

Враховуючи наявність вищезазначеного статусу Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та йому призначено пільгову пенсію по віку як ліквідатору другої категорії.

При цьому, згідно матеріалів пенсійної справи Позивача, станом на час призначення пенсії стаж роботи ОСОБА_3 становив 20 років 4 місяців 14 днів.

Не погоджуючись із розміром призначеної йому пенсії за віком, Позивач звернувся до Відповідача із заявою (а.с.6), в якій, зокрема, просив провести нарахування (перерахунок) належних йому сум та здійснити виплату.

Листом Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську №69/Л-15 від 22 березня 2016 року ОСОБА_3 повідомлено про те, що пенсія йому призначена та виплачується згідно з чинним законодавством та роз'яснено механізм визначення розміру пенсії.

Не погоджуючись з вищевикладеним, Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій Відповідача протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В той же час, в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені та є усталеними у практиці європейських країн. Суб'єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи рішення, вчиняючи дії, чи допускаючись бездіяльності.

Таким чином, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До того ж, відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип законності кореспондує положенню частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до вимог якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон, так і повноваження, які є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань).

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Іншими словами, при виконанні поставлених перед адміністративним судочинством завдань адміністративний суд перевіряє законність та обґрунтованість реалізації органом публічної адміністрації, його посадовою чи службовою особою компетенції (наданих законом повноважень). Критеріями такої перевірки є: відповідність оскаржуваного акта приписам, що встановлені у законі; дотримання органом меж повноважень, наданих йому законом; дослідження органом передбачених у законі обставин, що є підставою прийняття акта; збереження чинності законом, на основі якого прийнято акт; відсутність спотворення змісту закону, що покладений в основу рішення; додержання правил, строків, форми та процедури прийняття акта.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення врегульовано статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - на 10 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (частина 3 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Крім того, згідно з частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

При цьому, відповідно до статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Таким чином, при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 51, 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого адміністративного суду України №К/9991/49836/11 від 27 лютого 2014 року.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 46 Конституції України (яка є нормою прямої дії) пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принагідно Суд вважає за необхідне зазначити про те, що Європейський суд з прав людини 12 липня 2016 року ухвалив рішення у справі «Петриченко проти України» (заява № 2586/07) (www.old.minjust.gov.ua/file/54710), визнавши порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму.

До Європейського суду з прав людини у вищевказаній справі заявник скаржився за пунктом 1 статті 6 Конвенції у зв'язку з тим, що національні суди не розглянули його доводів про те, що розмір його пенсії було встановлено всупереч вимогам Конституції.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що, цілком проігнорувавши доводи заявника, навіть коли вони були конкретними, доречними та важливими, національні суди не дотримались свого зобов'язання за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, Європейський суд з прав людини визнав, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, а також постановив, що Україна упродовж трьох місяців повинна сплатити заявнику 1 200 євро відшкодування моральної шкоди та додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватись.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, зважаючи на вимоги чинного законодавства України, Суд приходить до висновку про те, що при визначенні розміру основної пенсії Позивача Відповідачем не було враховано вимог частини 3 статті 46 Конституції України як норми прямої дії, оскільки, встановивши, що розмір нарахованої пенсії Позивача є меншим, аніж прожитковий мінімум, Відповідач повинен був привести розмір даної пенсії до розміру прожиткового мінімуму, встановленого станом на відповідний період.

За таких обставин Суд знаходить підстави для зобов'язання Відповідача привести розмір основної пенсії Позивача у відповідність до вимог чинного законодавства України, але не нижче прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, з 09 вересня 2015 року.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткова пенсія є окремим видом пенсії, і її розмір не повинен включатися до розміру основної пенсії.

З матеріалів справи Судом встановлено, що ОСОБА_3 у відповідності до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, однак розмір вказаної пенсії включено до загального розміру основної пенсії, що суперечить вимогам закону. Відтак, фактично Позивачу розмір основної пенсії зменшено, окрім іншого, і на розмір додаткової пенсії.

Відтак, Суд звертає увагу Відповідача на те, що додаткова пенсія Позивачу повинна виплачуватися окремо від основної.

Відтак, при перерахунку суми основної пенсії та приведенні її до розміру, не нижчого за прожитковий мінімум, Відповідач повинен відмінусувати від розміру фактично нарахованої основної пенсії суму додаткової пенсії у 170,82 грн., і здійснювати донарахування з саме з отриманої в результаті різниці суми.

Таким чином, в задоволенні позовної вимоги про нарахування додаткової пенсії слід відмовити, оскільки така пенсія Позивачу виплачується.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 158-163 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську при нарахуванні розміру пенсійного забезпечення ОСОБА_3.

3. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську привести розмір основної пенсії ОСОБА_3 у відповідність до вимог чинного законодавства України, але не нижче прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, з 09 вересня 2015 року, та виплатити недонараховану суму основної пенсії.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.