Справа № 2-а-2384/2011
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2016 рокусправа № 2-а-2384/2011

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Коршуна А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

на постанову Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про зобов'язання субєкта владних повноважень вчинити певні дії вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.03.2011 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до відповідача, у якому просив визнати неправомірними дії відповідача, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу, як особі що має статус "дитина війни", недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 по 31.12.2007р. та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01 січня 2009 року по день ухвалення рішення.

Постановою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2011 року позовні вимоги задоволено частково, зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити щомісячне нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 15 вересня 2010 року по 31 грудня 2010 року, та з 01 січня 2011 року з урахуванням раніше сплачених позивачу сум підвищення до пенсії, як «дитині війни», в іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження за правилами встановленими ст. 183-2 КАС України.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм чинного матеріального права, та ухвалення рішення у даній справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені заявлених ним вимог у повному обсязі.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, і цього не заперечують сторони у справі, що позивач має статус "дитини війни", що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, які встановлені Законом України "Про соціальний захист дітей війни", у тому числі і ст. 6 цього Закону, якою встановлено право на підвищення пенсії, яка нараховується та сплачується особам, які мають статус "дитини війни", на 30% мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що позивач перебуває на обліку у відповідача, яким позивачу, як особі з статусом "дитина війни", у 2006 та 2007 роках не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яке повинно було бути розраховано виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, а з 2008 р. вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався частково у розмірі 10%, при цьому необхідно зазначити, що ці обставини не заперечувались відповідачем у справі.

Аналіз норм ст. 58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п. 15 Положення "Про Пенсійний фонд України", ст. ст. 21, 22, 87 Бюджетного кодексу України дають можливість зробити висновок про те, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", позивачу (який має статус дитини війни) - покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача, яким є відповідач у справі.

Оскільки функції з призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат діючим законодавством покладено на органи Пенсійного фонду України, тому відповідач у справі, заперечуючи проти адміністративного позову, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, повинен був надати докази правомірності своєї бездіяльності щодо своєчасного не нарахування та не сплати позивачу, як особі що має статус "дитина війни", надбавки до пенсії, яка передбачена ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", але таких доказів відповідачем під час розгляду справи суду не було надано.

Правовий статус дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, встановлює Закон України "Про соціальний захист дітей війни". Так, статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Частиною 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для визначення розміру пенсій призначених згідно з цим Законом (ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Відсутність підстав для застосування мінімального розміру пенсії за віком, який встановлено ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", до правовідносин, що виникають внаслідок визначення розміру пенсій на підставі інших Законів ніж вищезазначений, дає підстави стверджувати про наявність прогалин у законодавчому регулюванні виплат, передбачених ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" громадянам, які мають статус дитини війни, при цьому прогалина полягає в частині відсутності механізму визначення мінімальної пенсії за віком, від розміру якої на 30% мають підвищуватись виплати громадянам, які мають статус дитини війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, дітям війни.

Нормами чинного процесуального законодавства, зокрема п. 4 ст. 8 КАС України, забороняється відмова в розгляді та вирішення адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, а п. 7 ст. 9 КАС України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Вищенаведені обставини, норми чинного процесуального законодавства свідчать про те, що застосування у якості розрахункової величини для обчислення мінімальної пенсії за віком розміру прожиткового мінімуму, який обчислено відповідно до норм ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є правильним, оскільки у даному випадку застосовано аналогію закону, а статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Аналіз норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та норм Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" дає можливість зробити висновок стосовно того, що нормами цих Законів протягом 2007р. та 2008р. дійсно зупинялася дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", але норми Законів України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» звужуючи обсяг права дітей війни, водночас залишали незмінним зміст права дітей війни на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 % мінімальної пенсії за віком. При цьому необхідно зазначити, що у подальшому рішеннями Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 р. та №28/2008 (№ 10-рп/2008) від 22.05.2008 р. положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", які зупиняли протягом відповідних періодів дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), що свідчить про те, що під час вирішення спорів за цей період застосуванню підлягають положення Закону з урахуванням його дії в часі.

Нормами Законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції з даним позовом та на момент розгляду даної адміністративної справи судом першої інстанції) не передбачено будь-яких обмежень щодо застосування положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

При цьому необхідно зазначити, що розмір підвищення до пенсії особам, які мають статус "дитини війни", передбачений ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", повинен обчислюватись виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність, який встановлено чинним законодавством на кожний бюджетний рік.

Колегія суддів апеляційної інстанції, приймаючи до уваги вищенаведені обставини та враховуючи вищезазначені норми законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи по суті заявлені позивачем позовні вимоги, прийшов до правильного висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу надбавку до пенсії, згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка визначена з урахуванням положень ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з відрахуванням фактично отриманої позивачем суми підвищення до пенсії, як особі що має статус "дитина війни", яке регулює порядок нарахування та виплати надбавки до пенсії особам, які мають статус "дитина війни", та встановлює розміри такої надбавки.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об'єктивно, повно та всебічно з'ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення. Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими судом доказами та не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Отже, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення,

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: А.О. Коршун