Справа № 168/490/15-а 2-а/168/15/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Справа № 876/8081/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Старовижівського районного суду Волинської області від 17.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника інспекції - заступника головного державного інспектора у Волинській області Семенюка Т.А. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

13.07.2016 року позивач звернувся до суду та просив визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника інспекції-заступника головного державного інспектора у Волинській області Семенюка Т.А. про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 53-1 КУпПАП у вигляді штрафу в сумі 204 грн. та закрити провадження відповідно до п. 1 ст. 247 КУпПАП, у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог зазначав, що 19.06.2015 року державним інспектором Стржевським В.В. за заявою гр. ОСОБА_2 ( спадкоємця земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1) проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства, складено акт перевірки та адміністративний протокол щодо ОСОБА_1, який самовільно на думку державного інспектора зайняв частину земельної ділянки.

Вважає, що при складанні протоколу його пояснення з приводу підставності та законності користування земельною ділянкою, державним інспектором Стрижевським В.В. були проігноровані, що стало підставою для подальшого накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення земельного законодавства. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними.

Постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 17.07.2015 року позов задоволено частково. У постанові № 000157 від 26.06.2015 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст. 53-1 КУпАП - скасовано вказівку про накладення штрафу і справу провадженням закрито, у зв'язку з малозначністю вчиненого на підставі ст. 22 КУпАП України та застосуванням усного зауваження.

З висновками суду першої інстанції не погодився позивач - ОСОБА_1.

Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема звертає увагу на те, що висновки суду про те, що у нього не має будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку є виключно суб'єктивним баченням, яке не базується на матеріалах справи.

Зазначає, що оскільки Перехідними положеннями Земельного кодексу України 2001 року передбачено, що громадяни України, які набули права користування на земельні ділянки до вступу у дію Земельного кодексу України, користуються ними відповідно до закону.

Відтак, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Старовижівської селищної ради народних депутатів № 73 від 26.08.1985 року, ОСОБА_1 надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку на праві особистої власності площею 700 кв.м. в АДРЕСА_2 ( яка межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_1).

29.11.1985 року позивачем виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки за вказаною адресою на будівництво індивідуального житлового будинку.

Рішенням Старовижіської селищної ради від 18.03.2015 року № 32/29 позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості.

Також матеріалами справи встановлено, що відповідно до статей 5, 6 та 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011 та Положення про Державну інспекцію сільського господарства у Волинській області, затвердженого наказом Держсільгоспінспекції України від 28.01.2012 р. № 114 заступником начальника ДІСГ у Волинській області Семенюк Т.А. видано наказ № 63 та направлення № 63 від 18.06.2015 року на проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства гр. ОСОБА_1, відповідно до звернення ОСОБА_2 від 11.06.2015 щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства.

За результатами перевірки, державним інспектором складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, припис про усунення виявленого правопорушення та протокол про вчинення адміністративного правопорушення, де зафіксовано факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0152га гр. ОСОБА_1, порушення вимог статтей 125, 126 Земельного кодексу України, за що ст. 211 Земельного кодексу України та ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність.

Крім цього, державним інспектором розраховано розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки на суму 192,15 грн.. Розрахунок проведено відповідно до методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок (Постанова Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963).

В результаті перевірки встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняв та використовує частину земельної ділянки площею 0,0152 га що знаходиться на АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить гр. ОСОБА_2. Самовільне зайняття частини земельної ділянки здійснено шляхом встановлення дерев'яного паркану, на землях житлової та громадської забудови.

Також площа самовільно зайнятої земельної ділянки - 0,0152 га, встановлена відповідно до акта узгоджувальної комісії щодо встановлення меж земельних ділянок гр. ОСОБА_2 та плану - схеми технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробленого Старовижівським районним виробничим відділом Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Перевірку проведено в присутності інженера-землевпорядника Старовижівської селищної ради ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_2, які своїми підписами під протоколом про адміністративне правопорушення засвідчили факт адміністративного правопорушення та відмову ОСОБА_1 отримати матеріали перевірки.

Відповідно до статей 268, 276, 278 КУпАП позивачу надіслано акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №000502, припис №000308, протокол про адміністративне правопорушення №000167 та повідомлення про те, що розгляд справи про вчинене адміністративне правопорушення призначено на 11 годину 26.06.2015 р. в м. Луцьк, вул. Винниченка, 67.

У зв'язку із неявкою ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення, справу розглянуто без його участі, оскільки його своєчасно повідомлено про вищезазначене та від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Не погоджуючись з даною постановою, вважаючи, що його права порушено ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з акту обстеження земельних ділянок від 02.04.2015 року підтверджується те, що інспектор діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, але без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Суд дійшов висновку, що оскільки позивач заперечив підписання меж суміжного землекористувача, відтак суб'єкт владних повноважень не довів суду , що ОСОБА_1 був обізнаний про межі цього землевласника ОСОБА_6 І дозволом на розробку технічної документації (орієнтовною площею 0,08 га.), міг дезорієнтуватись у межах ділянки. А відтак, суд першої інстанції вбачає дане правопорушення малозначним.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 188 Земельного кодексу України порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом, яким є Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відповідно до ст. 2. Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» одним з основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Положеннями ст. 9 зазначеного закону визначено, що Державний контроль за використанням та охороною земель, дотримання вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Статтею 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотримання вимог законодавства України про охорону земель належить право в тому числі викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов'язаних з порушенням земельного законодавства України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В ході проведення перевірки встановлено, що Рішенням № 32/29 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,08 га, проте відповідачем встановлено, що останній самовільно зайняв та використовує частину земельної ділянки площею 0,0152га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2

За приписами ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Крім того, листом Державного комітету України із земельних ресурсів №14-17-4/12991 від 11.11.2008року, передбачено, що застосування терміну «самовільне зайняття земельної ділянки», не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень є вичерпним. У разі використання ділянки за наявності будь-яких інших рішень зазначених органів (наприклад, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, про погодження місця розташування об'єкту тощо), дані дії слід кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Проаналізувавши викладене колегія суддів приходить до висновку, що проект відведення земельної ділянки, копію якого надав позивач, не є правовстановлюючим документом, оскільки згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, відповідач правомірно встановлено самовільне зайняття земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності саме ОСОБА_2.

Статтею 144 Земельного кодексу України передбачено, що у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк.

Державним інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення, яким встановлено наявність порушення земельного законодавства, встановленого ст.53-1 КУпАП України, п.б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України.

Таким чином, відповідач діяв у спосіб, на підставах та в межах наданих йому повноважень, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Окрім того, розглядаючи спір, суд першої інстанції скасував оскаржувану постанову та закрив провадження у справі.

Однак, апеляційний суд вважає, що закриваючи провадження уставі суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Адміністративні суди згідно ст.162 КАС України не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст. 205, ст.ст.207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Старовижівського районного суду Волинської області від 17.07.2015 року у справі № 168/490/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до заступника начальника інспекції - заступника головного державного інспектора у Волинській області Семенюка Т.А. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 03.10.2016 року.