Справа № 357/7563/16-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/7563/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Кошель Б.І.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

представника Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради - Донченка В.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2016 року,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 15 червня 2016 року №374 про застосування до неї адміністративного стягнення за правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в сумі 1 700,00 грн, а провадження у справі про це адміністративне правопорушення закрити.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, виконавчий комітет Білоцерківської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, однак постанову місцевого суду слід частково змінити, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не являється посадовою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», на яку, відповідно до статті 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, може бути накладене адміністративне стягнення.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_3 з 07 квітня 2014 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на посаді керуючого відділення №98.

Як убачається із матеріалів справи, 31 травня 2016 року інспектором Комунальної установи Білоцерківської міської ради «Інспекція з благоустрою міста Біла Церква» Осіпенком М.В. проведено обстеження об'єкта благоустрою в м. Біла Церква, що знаходиться на бульварі Олександрійському, 58-В, і виявлено, що біля входу та виходу з приміщення ТОВ «Споживчий центр» (офіс 5) «Швидко гроші» відсутня урна, і навпроти приміщення на тротуарній частині самовільно встановлено рекламну конструкцію. Зазначені обставини є порушенням вимог пункту 5.31 статті 5 та підпункту 15.2.10 п. 15.2 статті 15 Правил благоустрою території м. Біла Церква, затверджених рішенням Білоцерківської міської ради від 11 липня 2008 року № 800.

Викладене зафіксоване в протоколі №045/16 від 31 травня 2016 року про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складеному згаданим інспектором в присутності свідків.

Також, у вказаному протоколі зазначено, що керівником та відповідальним за вищезгадане відділення ТОВ «Споживчий центр» є ОСОБА_3, і що їй було роз'яснено права та обов'язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 вказаного Кодексу.

Зі змісту протоколу також слідує, що від надання пояснень та підпису протоколу й отримання його екземпляру ОСОБА_3 відмовилась в присутності свідків.

15 червня 2016 року адміністративна комісія виконавчого комітету Білоцерківської міської ради розглянула справу про вищеописане адміністративне правопорушення без участі позивача, за наслідками чого членами комісії вирішено накласти на неї максимальне адміністративне стягнення, передбачене статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зі змісту витягу із протоколу засідання слідує, що секретарем комісії повідомлено членів про те, що ОСОБА_3 запрошувалась на засідання комісії телефоном.

За результатами засідання відповідачем прийнято постанову від 15 червня 2016 року №374, в якій зазначено, що ОСОБА_3 допустила порушення пункту 5.31 статті 5 та підпункту 15.2.10 п. 15.2 статті 15 Правил благоустрою території м. Біла Церква, за що статтею 152 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачена адміністративна відповідальність, і що факт скоєння проступку доведено. Відтак, ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності шляхом накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1 700,00 грн.

Позивач стверджує, що копію вказаної постанови вона отримала 21 червня 2016 року. Зазначені обставини відповідачем не заперечуються.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає у вчиненні діяння, яке, зокрема, має наслідком порушення правил у сфері благоустрою населених пунктів, благоустрою їх територій. Суб'єктом цього правопорушення можуть бути громадяни, посадові особи суб'єктів господарювання та фізичні особи - підприємці.

Правила благоустрою території м. Біла Церква затверджені рішенням Білоцерківської міської ради від 11 липня 2008 року № 800.

Пунктом 5.31 статті 5 цих Правил передбачено, що управління житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради з метою запобігання засмічення територій районів міста, скверів, парків, бульварів, зон відпочинку та місць масового відвідування громадян встановлює урни. Відстань між урнами визначається експлуатуючою організацією спільно з управлінням житлово-комунального господарства.

Крім того, урни встановлюються:

- підприємствами - автоперевізниками - в місцях зупинки міського транспорту;

-підприємствами, організаціями (орендарями або забудовниками) навпроти своїх споруд біля входу;

- торгівельними організаціями, підприємцями - біля входу та виходу з торгівельних приміщень, біля наметів, кіосків, павільйонів та інше;

- установами освіти, охорони здоров'я - біля входу до приміщень, на закріплених територіях.

Підпунктом 15.2.10 п. 15.2 статті 15 цих Правил установлено, що на об'єктах благоустрою юридичним особам (їх філіям, представництвам, відділенням), фізичним особам-підприємцям, а також громадянам забороняється самовільно встановлювати рекламні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, торговельні лотки, кіоски, павільйони.

Таким чином, відповідно до правил благоустрою території м. Біла Церква підприємства та організації, в тому числі орендарі, зобов'язані встановлювати урни біля входу до споруд, що ними використовуються, а також утримуватись від самовільного встановлення рекламних конструкцій та інформаційно-рекламних плакатів.

Як убачається із матеріалів справи, під час обстеження об'єкта благоустрою в м. Біла Церква, що знаходиться на бульварі Олександрійському, 58-В, а саме: приміщення ТОВ «Споживчий центр», встановлено факт відсутності навпроти споруди урни та виявлено факт влаштування рекламної конструкції без відповідного дозволу.

Зазначені факти позивачем не заперечуються.

Разом із тим, позивач стверджує, що не відноситься до суб'єктів відповідальності за порушення, передбачене статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адже до її посадових обов'язків не входить зовнішнє оформлення відділення ТОВ «Споживчий центр», в якому вона займає посаду керуючого, так само як і отримання дозволів на розміщення реклами, зберігання дозвільних документів тощо, і вона не уповноважена без окремого акту Товариства представляти його інтереси.

Обговорюючи питання можливості притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 152 вказаного Кодексу, колегія суддів зазначає, що передбачена нею санкція у розмірі 1 700,00 грн може застосовуватись лише до посадових осіб і громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Вирішуючи питання чи являється позивач посадовою особою ТОВ «Споживчий центр», яка може нести відповідальність, передбачену вищевказаною нормою, колегія суддів зазначає, що системний аналіз положень законодавства України дозволяє виділити наступні ознаки посадової особи: оформлення в установленому порядку трудових відносин після обрання чи призначення; здійснення посадових обов'язків (організаційно-розпорядчого чи адміністративно-господарського характеру); отримання заробітної плати.

Визначення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків надано Пленумом Верховного Суду України в постанові від 26 квітня 2002 року № 5.

Так, організаційно-розпорядчі обов'язки - це обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Адміністративно-господарські обов'язки - це обов'язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Таким чином, для правильного вирішення справи дослідженню підлягає коло функціональних обов'язків позивача за займаною нею посадою.

Відповідно до посадової інструкції керуючого відділення ТОВ «Споживий центр», що затверджена інспектором з кадрів ТОВ «Споживчий центр» 01 травня 2015 року, копія якої наявна в матеріалах справи, метою та завданням діяльності керуючого відділенням є забезпечення щоденного функціонування відділення та його прибутковості. Згідно цієї інструкції керуючий відділення відповідає за щоденне функціонування відділення: дотримання графіку роботи відділення, наявність грошей у касі, чистоту і порядок; працездатність всіх систем, присутність підлеглих на робочих місцях в робочий час; автоматизацію видачі позик: контролює дотримання підлеглими процедур та регламентів видачі позик; підписує документи, простявляє печатки згідно з дорученням, проходить авторизацію в системі 1С; виконує обов'язки касира відділення, а також інші обов'язки, прямо не передбачені посадовою інструкцією, які пов'язані з організацією роботи відділення, усні та письмові розпорядження керівництва інших ланок. Окрім того, керуючий відділення відповідає за знання та точне виконання інструкцій в роботі всіх співробітників відділення. При цьому, посадовою інструкцією передбачено, що до обов'язків керуючого відділенням не відноситься організація зовнішнього оформлення відділення, отримання дозволів на розміщення реклами, зберігання дозвільних документів на розміщення реклами, володіння та перевірка інформації про наявність документів; керуючий відділенням не має права бути представником Товариства перед будь-якими державним органами, брати участь у заходах державного нагляду (контролю), крім випадків надання йому таких повноважень окремою довіреністю або іншим актом Товариства.

Отже, до посадових обов'язків позивача не входить вирішення питань, пов'язаних із улаштуванням урн за межами внутрішньої площі відділення та отримання дозволів на розміщення рекламних конструкцій. При цьому, посада позивача не являється такою, що дає їй право представляти інтереси ТОВ «Споживчий центр» у відносинах із контролюючими органами.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено, що існує окремий акт вказаного Товариства, який наділяє позивача повноваженнями діяти від його імені та представляти його інтереси.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що відповідно до своїх функціональних обов'язків позивач не являється тією фізичною особою, яка може нести адміністративну відповідальність за недотримання ТОВ «Споживчий центр» місцевих правил благоустрою.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме позивач здійснювала влаштування рекламної конструкції ТОВ «Споживчий центр» поряд із використовуваним останнім приміщенням.

Таким чином, спірне рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є безпідставним та необґрунтованим.

Окрім того, судова колегія звертає увагу на наступне.

Згідно частини першої статті 249 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Згідно статті 251 Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини першої статті 276 та частини першої статті 277 Кодексу справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення; у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до статті 278 Кодексу орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 280 Кодексу).

Статтею 268 Кодексу визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до цієї норми, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, з метою недопущення безпідставного притягнення її до відповідальності, що є гарантією об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення. До таких гарантій включається, зокрема, забезпечення реалізації права особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, на участь у розгляді відповідної справи. Реалізація цього обов'язку здійснюється шляхом завчасного повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи.

Виходячи із норм статті 277-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна бути повідомлена про дату, час та місце розгляду її справи не пізніше, ніж за три доби до дня такого розгляду.

Позивача стверджує, що не повідомлялась належним чином про розгляд її справи адміністративною комісією.

У протоколі засідання вказаної комісії зазначено, що ОСОБА_3 була запрошена на засідання комісії телефоном. Проте, в протоколі не вказані ані дата такого запрошення, ані телефон, за яким здійснювалось повідомлення. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, у яких було б зафіксовано факт запрошення позивача на вищевказане засідання.

Відтак, матеріали справи не підтверджують відповідність повідомлення позивача про розгляд справи вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також дотримання її процесуальних прав при розгляді відповідної справи.

Таким чином, під час розгляду даної справи відповідачем, усупереч приписам частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено обставин, на яких ґрунтуються його заперечення проти позову, а також правомірності оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для її скасування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції, а тому, на підставі пункту 1 статті 198 та статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд першої інстанції, правильно скасувавши протиправну постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення, безпідставно задовольнив її вимоги про закриття провадження в адміністративній справі. Адже за правилами Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення вправі лише орган (посадова особа), в тому числі суд, який безпосередньо розглядає справу про таке порушення. Натомість, розглядаючи позов про оскарження постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, як рішення суб'єкта владних повноважень, за наслідками вирішення справи адміністративний суд має повноваження прийняти одне із рішень, визначених статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої приведеної норми у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень і про його скасування.

Зазначене норма не передбачає права адміністративного суду закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Тому, скасування рішення суб'єкта владних повноважень, а саме постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в даному випадку, є належним та достатнім способом захисту її порушених права.

Таким чином, судом першої інстанції прийнято по суті вірне рішення, однак із частково неправильним застосуванням норм процесуального права, що, в силу пункту 1 частини першої статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для зміни судового рішення.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно позивача у зв'язку з відсутністю в її діях ознак адміністративного правопорушення шляхом виключення відповідного абзацу з резолютивної частини судового рішення, з ухваленням у вказаній частині позову нового - про залишення вимоги без задоволення. У решті ж, постанова місцевого суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2016 року змінити в частині задоволення позовної вимоги щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю в її діях ознак адміністративного правопорушення шляхом виключення третього абзацу резолютивної частини судового рішення.

У задоволенні вказаної вимоги ОСОБА_3 відмовити.

У решті постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст постанови складений 07 жовтня 2016 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.