Справа № 819/862/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Справа № 876/6242/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гінди О.М.
суддів: Качмара В.Я., Багрія В.М.
за участі секретаря судових засідань: Андрушківа І.Я.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача Франчук М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
26.07.2016 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, третя особа: Управління Держпраці у Тернопільській області у якому просив визнати протиправним дії відповідача та скасувати наказ № НТ 150217 від 17.02.2015, а також зобов`язати відповідача виплатити суми за період проходження військової служби за мобілізацією в розмірі середнього заробітку із занесенням записів у трудову книжку.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 01.08.2014 по 17.02.2015 він був зареєстрований у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості, як безробітний і отримував допомогу по безробіттю. У зв`язку з призовом його на строкову військову службу, 17.02.2015 йому припинено виплату такої допомоги та реєстрацію безробітного. Позивач вважає, що відповідач повинен був видати наказ тільки про призупинення виплати допомоги по безробіттю та одночасно розпочати виплату середнього заробітку встановленого законодавством України за час перебування його у Збройних Силах України, оскільки з 01.04.2014 року громадяни, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, не підлягають звільненню, а звільняються тільки від виконання посадових обов`язків відповідно до ст.119 КЗпП України. При цьому за ним зберігається середній заробіток на період до одного року, починаючи з дати початку проходження військової служби, а тому Тернопільський МРЦЗ зобов`язаний виплатити йому несплачені суми за період проходження військової служби в розмірі середнього заробітку із занесенням записів у трудову книжку.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.08.2016 у задоволенні позову відмовлено.
Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги нормативно-правові акти, які забезпечують гарантії прав військовослужбовців і мають прерогативу над іншими законами з настанням особливого військового періоду в державі. Вважає, що реєстрація його, як безробітного надає йому статус працівника, а отже виплати йому середнього заробітку за період проходження військової служби.
Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.
Представник третьої особи в судове засідання не прибув, а тому відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2014 Тернопільським МРЦЗ позивачу надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю та виплачено таку в сумі 9056, 57 грн. Наказом Тернопільського МРЦЗ від 17.02.2015 року № НТ 150217 позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію як безробітного, у зв`язку з його призовом під час оголошення часткової мобілізації.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволеним бути не може, оскільки відповідач не є роботодавцем ОСОБА_1 , а він не є працівником Тернопільського МРЦЗ в розумінні трудових правовідносин. Отже, оскаржувані накази винесені відповідачем правомірно, законних підстав для виплати позивачу суми за період проходження військової служби в розмірі середнього заробітку із занесенням записів у трудову книжку не має.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи постанову суду першої інстанції, зазначає таке.
У відповідності до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про зайнятість населення», у якому визначені правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, а також Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у якому визначені права, обов`язки і гарантії, що передбачають матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі Фонд).
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Фонд створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.
У п. 6 ст. 10 вище зазначеного Закону України зазначено, що функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи, що здійснюють свою діяльність відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та цього Закону.
Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення за цим Законом, є зокрема допомога по безробіттю.
Відповідно до ч. 1 п. 12 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу.
Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що виплата допомоги по безробіттю, яка є одним із видів забезпечення, проводиться за рахунок коштів Фонду, реєстрація безробітного та виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призову на строкову або альтернативну (невійськову) службу.
Як вбачається з матеріалів справи, Тернопільським міськрайонним центром зайнятості 01.08.2014 надано статус безробітного ОСОБА_1 , на підставі поданої ним заяви та відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення».
Наказом відповідача від 08.08.2014 № НТ140808, ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю, як застрахованим особам залежно від страхового стажу, відповідно до ст. ст. 22 та 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
За період перебування на обліку, позивачу Тернопільським міськрайонним центром зайнятості в період з 01.08.2014 по 17.02.2015 виплачено допомоги по безробіттю в сумі 9056, 57 грн.
Із витягу наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.02.2015 № 28, військовозобов`язаного лейтенанта ОСОБА_1 призвано на військову службу з оголошенням часткової мобілізації згідно Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 і зараховано на 11 курси підготовки військово-юридичного факультету Юридичнох академії України ім. Я. Мудрого, м. Харків (а.с. 22).
У зв`язку з чим 17.02.2015 позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію безробітного (наказ Тернопільського МЦЗ від 17.02.2015 № НТ 150217).
З наведенного вбачається, що відповідач при винесенні оскаржуваного наказу діяв у межах своїх повноважень, компетенції та у спосіб передбачений Законами України, а тому вимоги позивача, щодо визнання дій Тернопільського міськрайонного центру зайнятості протиправними та скасування зазначеного вище наказу є безпідставними.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Статтею 119 Кодексу Законів про працю, передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що лише за працівниками призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено терміни відповідно до яких:
2) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;
8) зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи;
14) повна зайнятість - зайнятість працівника за нормою робочого часу, передбаченою згідно із законодавством, колективним або трудовим договором;
15) працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю;
20) робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту).
З огляду на визначення термінів, ОСОБА_1 до призову мав статус безробітного, що жодним чином не надає йому статусу працівника, так як ці поняття не є тотожними та отримував матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, а не заробітну плату в розумінні Закону України «Про оплату праці».
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивач не був працівником Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, не перебував у трудових відносинах з відповідачем, не отримував заробітної плати, за призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період за ним не зберігалося місце роботи, посада, а тому гарантії та пільги, які надаються працівникам, що залучаються до виконання обов`язків передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 119 КЗпП України, на ОСОБА_1 не поширюються. У зв`язку з чим відсутні підстави для виплати йому грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Щодо внесення записів у трудову книжку ОСОБА_1 , то з долученої до матеріалів справи копії такої вбачається, що такі вже є внесені, відповідно до вимог п. 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110), зокрема щодо виплати допомоги по безробіттю та проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період (а.с. 24-26). Інших правових підстав для внесення записів у трудову книжку не має.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд
ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року у справі № 819/862/16 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.
На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.М. Багрій

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 03.10.2016.