Справа № 442/5221/15-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2016 р. м.Київ К/800/9729/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Калашнікова О.В.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправним та часткове скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області, в якому просив визнати частково протиправним та скасувати рішення від 29 жовтня 2014 року №1411 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», а саме п.2 та п.2.12 у частині затвердження матеріалів з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі безоплатно у власність громадянам для ведення садівництва, а саме ОСОБА_3 земельну ділянку площею 651 м.кв на АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_1, для ведення садівництва.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року позов задоволено; визнано частково протиправним та скасовано рішення сесії шостого скликання Дрогобицької міської ради від 29 жовтня 2014 року №1411 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а саме пункти 2 та 2.12 рішення у частині затвердження матеріалів з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі безоплатно у власність громадянам для ведення садівництва, а саме ОСОБА_3, яка проживає на АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_1, для ведення садівництва.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року задоволено апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області, скасовано постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року, прийнято нову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року та залишити в силі постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що внаслідок протиправних і незаконних дій та бездіяльності відповідача починаючи з 2008 року він не має можливості у порядку, передбаченому положеннями ст.118 Земельного кодексу України, безоплатно отримати у свою власність із комунальних земель м.Дрогобича вільну (незайняту) земельну ділянку по АДРЕСА_1. Крім того, зазначає, що чинними судовими рішеннями встановлено факт його реального користування спірною земельною ділянкою та факт його першочергового від гр.ОСОБА_3 звернення до відповідача із заявами спочатку про передачу цієї земельної ділянки в оренду, які не були у передбачений законом строку та порядок належно розглянути. А тому вважає, що висновок апеляційного суду про непорушення оскаржуваним рішенням міської ради законних прав та інтересів позивача є невірним.

Дрогобицька міська рада Львівської області та ОСОБА_3 у поданих запереченнях просять залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом позовних вимог у справі є оскарження рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 29 жовтня 2014 року №1411 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині п.2 та п.2.12, відповідно до яких затверджено матеріали з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність та спільну сумісну власність земельні ділянки громадянам для ведення садівництва, а саме ОСОБА_3, прож. на АДРЕСА_3 земельну ділянку площею 651 м.кв на АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_1, для ведення садівництва.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог виходив із протиправності оскаржуваних пунктів рішення відповідача, оскільки прийнятті всупереч ухвали суду про заборону на вчинення дій відносно спірної земельної ділянки.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що оскаржуваним рішенням ради не порушено права позивача, оскільки у нього відсутні правові підстави претендувати на передачу у власність земельної ділянки орієнтовною площею 651 м.кв на АДРЕСА_4 у зв'язку з тим, що на час прийняття рішення у розпорядженні ОСОБА_2 не було ні рішення ради про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для ведення садівництва, ні відповідного проекту землеустрою.

При цьому, розглядаючи та вирішуючи справу по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили із того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п.п.1, 7 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом ст.ст. 2, 5, 12 Земельного кодексу України міська рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

У даній справі міська рада, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст.ст.5, 12 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У спірних відносинах їх учасники не підпорядковані один одному, а суб'єкт владних повноважень - міська рада - владних управлінських функцій не здійснювала.

Позов у даній справі заявлений з підстав порушення прав позивача на користування земельною ділянкою, отже спір фактично стосується не оскарження рішення органу місцевого самоврядування, пов'язаного з реалізацією компетенції такого органу у сфері управління, а права користування земельною ділянкою та реалізації міською радою повноважень власника землі.

Як визначив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив також у постанові від 10 листопада 2015 року у справі № 21-2319а15, зазначивши, що спір, за позовом особи, котра фактично користується земельною ділянкою і з посиланням на певні конкретні обставини доводить, що має (чи набула) право на користування нею, є спором про право, який вирішується за правилами цивільного чи господарського, але не адміністративного судочинства.

За вказаними обставинами слід дійти висновку, що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року та постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення з даним позовом до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді