Справа № 694/1000/16-а
Суддя: Сакун Д. І.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/1000/16-а 2-а/694/38/16
ПОСТАНОВА

іменем України

03.10.2016 року м. Звенигородка

14 год 00 хв.

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Сакун Д. І..,

при секретарі Матвієнко А.А.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2.,

представника відповідача Пухальського І. В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Звенигородського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Звенигородського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області при постановленні рішення про відмову їй у призначенні пенсії за віком в 52 роки відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача призначити та нарахувати їй пенсію на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку в 52 роки за віком починаючи з 08 червня 2015 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08 червня 2015 року вона звернулась з заявою до управляння пенсійного фонду України в Звенигородському районі щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС», але їй відмовлено в призначенні такої пенсії. Зазначену відмову, ОСОБА_1 було оскаржено до суду. Проте, постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.08.2015р. їй було відмовлено з посиланням на недостатність доказів. Після чого вона почала збирати нові докази, які б стверджували факт її проживання та реєстрації в м. Звенигородка з 01.11.1988р. по 10.01.2001 р. та знову звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте листом від 21.06.2016р. їй було відмовлено у призначенні вказаної пенсії у зв`язку з тим, що вона не має достатнього періоду проживання чи роботи в зоні посиленого радіологічного контролю, тобто з аналогічних підстав, що зазначалися раніше.

Враховуючи наведене позивачка просить визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні їй дострокової пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача призначити, їй пенсію на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку в 52 роки за віком починаючи з 08 червня 2015 року.

Звенигородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області надіслало до суду письмове заперечення від 18.08.2016р. № 5837/15, в якому вказано, що ОСОБА_1 вже зверталася до суду з того самого спору і між тими самими сторонами і в позові було відмовлено. Крім того вказано, що однією з підстав відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах було те, що посвідчення особи, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане на ім`я позивачки визнано недійсним. Також послалися на пропуск позивачкою шестимісячного строку звернення до суду. Враховуючи наведене відповідач просить в задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач пояснила, що вона фактично проживала в АДРЕСА_1, з 25 жовтня 1988 року по 10 січня 2001 рік. 20 серпня 1988 року, вона з чоловіком ОСОБА_4 купили 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в АДРЕСА_1, в якому вона проживала по 10 січня 2001 року. А з 10 січня 2001 року і по даний час вона проживає в АДРЕСА_2. Її діти стояли на обліку в Звенигородській дитячій поліклініці. ЇЇ чоловік перебував на військовому обліку у Звенигородському РВК. Факт її проживання протягом вказаного періоду можуть підтвердити також і свідки.

Представник відповідача Пухальський І. В. позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні повністю. Пояснив, що справа з аналогічним предметом між тими самими сторонами вже розглядалася і їй було відмовлено у задоволенні позову. Доводи позивачки фактично зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені судом при винесенні постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.08.2015 р. Зазначав, що станом на 01.01.1993 рік позивачка приживала і відпрацювала в зоні посиленого радіологічного контролю 2 роки 6 місяців 4 дні. В зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не має достатнього періоду проживання чи роботи в зоні посиленого радіологічного контролю, їй було відмовлено в призначенні пенсії в 52 роки. Крім того вказував, що скасування статусу, який надавав позивачу право на отримання вказаної пенсії - посвідчення особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи - унеможливлює призначення пенсії на пільгових умовах.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Ризине Звенигородського району Черкаської області та згідно даних паспорта серії НОМЕР_1, виданого Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області 30 червня 2004 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 10.01.2001 року по даний час.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 12.02.1985 року по 16.11.1988 рік працювала в колгоспі «Дружба» в с. Березівка Маньківського району, а в період з 27.06.1990 року по 31.12.1992 року вона працювала в м. Звенигородка Черкаської області.

Позивачка ОСОБА_1 в с. Ризино Звенигородського району Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_2 року народила доньку ОСОБА_3, та ІНФОРМАЦІЯ_3 року доньку ОСОБА_8 в с. Березівка, Маньківського району, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей.

06.10.1984 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження.

Відповідно до договору від 20.08.1988 року чоловік позивачки купив 2/5 частини будинку по АДРЕСА_1.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.08.2015р. ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах неправомірною. При цьому суд дійшов висновку, що станом на 01.01.1993 рік позивачка приживала і відпрацювала в зоні посиленого радіологічного контролю 2 роки 6 місяців 4 дні. В зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не має достатнього періоду проживання чи роботи в зоні посиленого радіологічного контролю. При цьому при винесенні вказаної постанови судом було встановлено, що ОСОБА_1 з 12.02.1985 року по 16.11. 1988 рік працювала в колгоспі «Дружба» в с. Березівка Маньківського району, а в період з 27.06.1990 року по 31.12.1992 року вона працювала в м. Звенигородка Черкаської області. Доказів проживання на території посиленого радіологічного контролю, окрім пояснень свідків та договору купівлі-продажу будинку, що є доказом набуття права власності на нерухоме майно, а не проживання на певні території, за період до 27.06.1990 р. суду надано не було.

Встановлені судом при винесенні постанови від 28.08.2015р. обставини, щодо проживання позивачки в період з 27.06.1990 року по 31.12.1992 року в м. Звенигородка Черкаської області відповідають дійсності, враховуються під час вирішення адміністративного спору в якості доказів та додаткового дослідження не потребують.

Стосовно доказів, які подані позивачкою на підтвердження проживання в м. Звенигородка до 27.06.1990 року суд зазначає наступне.

Так, копія технічного паспорту на будинковолодіння в АДРЕСА_1, де внесені відмітки про нових власників - ОСОБА_4 це лише інформаційно-довідковий документ, виготовлений на підставі проведеної технічної інвентаризації будинку, який містить інформацію про технічні показники будинку, при цьому дата внесення власників у вказаний технічний паспорт не зазначається. Так само, як даний документ не може вважатися доказом проживання у будинку його власників протягом певного проміжку часу.

Те, що у договорі дарування від 08.10.1996 року та у договорі купівлі-продажу від 05.01.2001р. вказана адреса чоловіка позивачки, як АДРЕСА_1, також не може свідчити про проживання позивачки за даною адресою до 27.06.1990 року. Так само критично суд ставиться і до амбулаторної картки доньки позивачки, де вказана адреса АДРЕСА_1, оскільки з вказаних документів неможливо встановити, з якого часу особи проживали, або були зареєстровані за даною адресою. Аналогічне стосується і копії будинкової книги будинковолодіння АДРЕСА_3 та довідки Звенигородської сш №1 від 23.06.2016 р.

Стосовно зазначення в земельній шнуровій книзі №240 колгоспу «Дружба» де вказано, що позивачка вибула 25 жовтня 1988р. в м. Звенигородку, то її дані протирічать даним трудової книжки, згідно якої, позивачку було звільнено з вказаного колгоспу 16.11.1988р., відтак, суд ставиться до даного доказу критично.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 з кінця 1999 року. Про те, що ОСОБА_1 проживала в м. Звенигородка з 1988 року їй відомо з даних домової книги.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1 і познайомилася з останньою приблизно у жовтні 1988 року, коли та переїхала до м. Звенигородка і проживає там по теперішній час.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 з 1988 року. ОСОБА_7 працювала на той час швачкою і шила одяг для позивачки та її чоловіка. Вперше вона познайомилася з позивачкою влітку 1988 року перед початком шкільного року. Про те, що ОСОБА_1 проживала в м. Звенигородка з 1988 року їй відомо з даних, які були вказані в квитанціях про оплату її послуг, де дані вказувалися на підставі даних наданих позивачкою.

Стосовно акту депутата та довідки виконавчого комітету Звенигородської міської ради, то, як у них зазначено, вони складені на підставі показів свідків. Разом з тим, з показів свідків, які надавали пояснення в судовому засіданні суд не дійшов переконання про доведеність обставин вказаних у даних документах. Про інших свідків позивачкою заявлено не було.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з вимогами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші.

Окрім того, як вбачається з листа відповідача від 21.06.2016р. позивачці було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах окрім недостатності періоду проживання чи роботи в зоні посиленого радіологічного контролю ще і тим, що її посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи визнано недійсним на момент її звернення за призначенням пенсії.

Відповідно ч. 3 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом. Згідно ст. 15 цього Закону довідки про період роботи або проживання на територіях радіоактивного забруднення є лише підставою для визначення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З огляду на вищезазначені норми Закону, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Згідно підп. "ґ" п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"). При цьому згідно п. 38 Порядку - орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Отже при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для підтвердження статусу потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи обов'язково надаються: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, оскільки воно підтверджує відповідний статус та надає право користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі і призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, а також довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Крім того Верховний Суд України у постановах від 21.11.2006р. та 04.09.2015р. (справи № 21-1048во06, № 690/23/15-а відповідно) висловлював правовий висновок щодо застосування положень статті 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». Зокрема, вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» , у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 (далі - Порядок) встановлено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 6 Порядку особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Абзацом 3 п. 10 Порядку передбачено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Згідно абз. 5 п. 12 Порядку у разі встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

Разом з тим, рішенням Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, оформлене протоколом від 27.05.2016 р. №5 було визнано недійсним посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи позивачки категорії 4 серія НОМЕР_3.

При цьому, суд зазначає, що дійсність посвідчення позивачки, як потерпілої від наслідків аварії нею та вказане рішення не визнавалось недійсним в судовому порядку і на момент звернення за призначенням пенсії та на час розгляду справ є чинним.

Враховуючи, що ОСОБА_1 на момент звернення за призначенням пенсії не надала достатніх доказів її проживання чи роботи в зоні посиленого радіологічного контролю та її посвідчення постраждалої від наслідків аварії на момент звернення за призначенням пенсії визнане недійсним, а інші підстави, які б надавали можливість знизити пенсійний вік відсутні, то відмова відповідача у призначенні такої пенсії є правомірною.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 8 Конституції України діє принцип верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність свого рішення. Відтак, суд вважає, що відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є правомірною.

Керуючисьст. 8, 19, 46 Конституції України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 55 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 2, 11, 17-20, 86, 71, 159, 161, 163, 256 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Повний текст постанови виготовлений 05.10.2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Д.І. Сакун