Справа № 805/1593/16-а
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року справа № 805/1593/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року у справі № 805/1593/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство «Гермес» до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Торгово-виробниче підприємство «Гермес» (далі позивач) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області (далі відповідач), в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Дружківка Головного управління ДФС у Донецькій області № 51 від 17.05.2016 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство «Гермес»; зобовязати Державну податкову інспекцію у м. Дружківка Головного управління ДФС у Донецькій області поновити реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство «Гермес», як платника податку на додану вартість, з дати анулювання з 17.05.2016 року (а.с. 4-10).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року позов було задоволено повністю (а.с 177-179).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 190).

Представник позивача у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, а також документи, які містяться в матеріалах адміністративної справи, встановила наступне.

Відповідно до ст. 200 Податкового кодексу України відповідачем було проведено камеральну перевірку звітності з ПДВ за січень 2016 року позивача, в якій підприємством задекларовано від'ємне значення в сумі 18 934,00 грн. (наростаючим підсумком 451 198,00 грн.).

Відповідачем прийнято рішення від 17.05.2016 року № 51 про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство «Гермес», яке було отримано особисто директором підприємства 31.05.2016 року.

Запис про анулювання реєстрації свідоцтва платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство «Гермес» внесено до державного реєстру платників податку на додану вартість.

Реєстрація особи як платника податку на додану вартість та анулювання такої реєстрації регулюється положеннями статей 180-184 розділу V ПК України та Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130, (далі - Положення № 1130).

Так, реєстрація особи як платника податку на додану вартість та анулювання такої реєстрації регулюється положеннями статей 180-184 розділу V Податкового кодексу України та Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2011 № 1394.

Відповідно до пп. г п. 184.1 ст.184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо, зокрема, особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Згідно з п.п. 5.5.2 п. 5.5 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2011 р. № 1394, рішення про анулювання реєстрації за ініціативою податкового органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей).

Згідно пп. 11 п. 5.5 Положення № 1130, анулювання реєстрації за ініціативою відповідного контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах б - з пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункти б - з пункту 5.1 цього розділу).

Контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.

Рішення про анулювання реєстрації за ініціативою контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей). Такими документами, зокрема, є повідомлення державного реєстратора, відомості з Єдиного державного реєстру щодо наявності запису про відсутність юридичної особи або фізичної особи підприємця за місцезнаходженням (місцем проживання) або запису про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу (підстава підпункт ж пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу).

Згідно п.п. 3.1.1, п.п. 3.1.2 Положення про організацію взаємодії підрозділів податкової міліції з іншими структурними підрозділами органів ДПС, затвердженого Наказом ДПА України від 17.05.10 р. за № 336 (далі Положення № 336), щодо кожного платника податків, який відсутній за місцезнаходженням (місцем проживання) та місцезнаходження (місце проживання) якого не з'ясовано, структурні підрозділ органу ДПС проводять такі заходи: шляхом спілкування (телефон, пошта, факс, виїзд за місцезнаходженням тощо) із платником податків з'ясовує його фактичне місцезнаходження (місце проживання); за допомогою Єдиного банку даних платників податків встановлює місце проживання засновників і керівників платника податків та отримує інформацію стосовно інших платників податків, де зазначені особи є засновниками чи керівниками.

Відповідно до приписів п. 4.2 Положення № 336 підрозділ податкової міліції при прийнятті рішення про організацію заходів із встановлення місцезнаходження платника податків обов'язково здійснює вихід за його адресою.

Колегія суддів зазначає, що позивачем протягом останнього року у встановлений законом термін до податкового органу подавались належним чином оформлені податкові декларації з податку на додану вартість з необхідними додатками, а саме: податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 20 березня 2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 20 квітня 2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 20 травня 2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 22 червня 2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 20 липня 2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 20 серпня 2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 21 вересня 2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 20 жовтня 2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 20 листопада 2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 21 грудня 2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2015 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 20 січня 2016 року; податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2016 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 22 лютого 2016 року; податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2016 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 21 березня 2016 року; податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2016 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 20 квітня 2016 року; податкова декларація з податку на додану вартість за квітень 2016 року, доказом її прийняття є квитанція № 1 та № 2 від 20 травня 2016 року.

Крім того, позивачем до податкового органу подавались уточнюючи розрахунки податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок, які були прийняті податковим органом без зауважень. (а.с. 35 - 131).

Надані позивачем податкові декларації є належними, допустимими і прямими доказами по справі.

Колегія суддів зазначає, що податковим органом невірно витлумачено положення підпунктом г пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України - "та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту" та застосовано його до декларацій позивача щодо яких у відповідача є сумніви щодо реальності господарських операцій, на підставі яких сформована відповідна звітність.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини, у межах відповідних повноважень, встановлюються податковим органом шляхом проведення відповідних перевірок та винесення за їх результатами відповідних податкових повідомлень - рішень (за наявності порушень та донарахувань), але аж ніяк не є підставою для анулювання реєстрації платника податків.

Під фразою "та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту" слід розуміти подання платника звітності з нульовими показниками зобов'язань/кредиту, а не звітності.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем протягом 12 послідовних податкових місяців за період з лютого 2015 року по квітень 2016 року подавалися податкові декларації з податку на додану вартість не з нульовими показниками об'єкта оподаткування, декларувалися податкові зобов'язання з податку на додану вартість, обсяги поставок та обсяги оподатковуваних операцій, а також те, що відповідачем не прийнято жодного рішення за вказаний період щодо невизнання будь-якої із податкових декларацій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення щодо анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість з підстав, визначених у підпункті г пункту 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України, отже, спірне рішення прийнято відповідачем безпідставно, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року у справі № 805/1593/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року у справі № 805/1593/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складення у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена 05.10.2016.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

ОСОБА_4