Справа № 713/1268/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 713/1268/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кибич І.А.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

04 жовтня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, треті особи: відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі, ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Вижницького районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, треті особи: відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі, ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, судом не враховано необхідні норми законодавства, не надано оцінку всім обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

На адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду 30.09.2016 року від відповідача надійшла заява про підтримання вимог апеляційної скарги.

03.10.2016 року до суду апеляційної інстанції від позивача надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому вона просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а провадження у справі має бути закрито виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 07 лютого 2014 року року № 429-31/14 надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди орієнтовною площею 0,0010 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд із земель запасу сільських ради (землі житлової та громадської забудови) по АДРЕСА_1, терміном на 49 років; зобов'язано ОСОБА_2 подати для розгляду та затвердження в установленому порядку розроблений проект відведення земельної ділянки до 10 лютого 2015 року.

Відповідно до рішення Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 11 лютого 2015 року № 514-40/15 затверджено акт узгоджувальної комісії від 07 лютого 2015 року, яким встановлено межі присадибних ділянок між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням органу місцевого самоврядування позивач оскаржила його до суду першої інстанції.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та скасовуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при його прийнятті не було враховано усіх обставин, які мали значення, для вчинення вказаної дії, з порушенням законних прав та інтересів позивача.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з питань юрисдикції розгляду такої категорії справ, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративний судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частина перша ст.55 Конституції України визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття " суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, який, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2014 року у справі № 21-530а14.

За приписами абзацу 2 частини 1 статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльності, суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст. 3 КАС України).

Як досліджено із матеріалів справи, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області № 514-40/15 від 11 лютого 2015 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що як вбачається з вимог позовної заяви, та зазначених аргументів в апеляційній скарзі даний спір виник з питань встановлення та затвердження межових знаків спірної земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Виходячи з положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Конституційний суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спірні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, зверненні до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання рішення Чорногузівської сільської ради від 07.02.2014 року № 429-31/14 ОСОБА_2 було замовлено виготовлення проекту землеустрою щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 0,0010 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд із земель запасу сільської ради (землі житлової та громадської забудови) по АДРЕСА_1

На підставі зібраних документів землевпорядником Чорногузівської сільської ради та депутатами даної сільської ради було обстежено земельну ділянку ОСОБА_2 по межі з гр. ОСОБА_3 щодо меж земельної ділянки та винесено акт узгоджувальної комісії, у зв'язку з чим Чорногузівською сільською радою Вижницького району було прийнято рішення про затвердження вказаного акту.

Колегія суддів зазначає, що в своєму рішенні суд першої інстанції дає оцінку щодо права власності чи користування земельною ділянкою та розмежування її відповідними знаками, а також щодо повноважень, правомірності та повноти дій узгоджувальної комісії по затвердженню меж земельної ділянки, що не є предметом даного адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки протиправності та незаконності прийнятого рішення органу місцевого самоврядування виходячи із його публічно - правових повноважень, що відноситься до компетенції адміністративної юрисдикції, а надано оцінку основним причинам та підставам прийняття комісією акту щодо спірних меж земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

У зв'язку з вищенаведеним, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про належність даного спору до публічно правового, оскільки даному адміністративному позову притаманні ознаки приватності, адже вони виникли з цивільно - правових відносин, а саме між позивачем та третьою особою ОСОБА_2 щодо захисту права по встановленню межі спірної земельної ділянки між даними особами.

Вказана аргументація черговий раз підтверджує, що спір виник між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо права користування тією чи іншою земельною ділянкою.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо таку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.202 КАС України (в редакції, діючій на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З огляду на спірні правовідносини колегія суддів прийшла до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню та провадження у цій справі слід закрити.

При цьому суд роз'яснює сторонам, що даний спір має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, треті особи: відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі, ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення органу місцевого самоврядування закрити.

Роз'яснити сторонам, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.