Справа № 819/621/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Справа № 876/6232/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

18 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2 в якому просив зобовязати відповідача включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ КБ Надра грошові вимоги ОСОБА_1, а саме вказати: «ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) визнаний кредитором ПАТ «КБ «Надра». Кредиторські вимоги включено до 4 черги на суму 226207,49 грн.» та подати їх на затвердження виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 04 липня 2016 року відмовив у задоволенні позову.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що не міг вчасно подати заяву про кредиторські вимоги, оскільки жодним чином не був повідомлений про початок процедури ліквідації банку. Він не мав жодної можливості вчасно дізнатись про необхідність подати заяву у встановлений строк із своїми грошовими вимогами. ПАТ КБ «Надра» не надсилав жодних повідомлень вкладнику з цього приводу.

В апеляційній скарзі зазначає, що п. 4.32 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебігу процедури ліквідації.

Строк, вказаний у ч.1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не являється преклюзивним, оскільки преклюзивні строки, з якими повязане існування (виникнення або припинення) самого права. На відміну від позовної давності, що передбачає строк, протягом якого можна захищати порушене або оспорюване субєктивне цивільне право, преклюзивні строки - це час, закінчення якого тягне за собою втрату самого права на власність, на користування чи на володіння. Судова практика визначила, що для прикладу строк поруки визначений у ч. 4 ст. 559 ЦКУ є преклюзивний. (Постанова ВСУ №6-53цс14 від 17.09.2014 року). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

У випадку із строком визначеним у ч.1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», особа має право подавати до суду: спори щодо акцептування вимог кредиторів, які підлягають вирішенню у судовому порядку (ч.4 ст. 49 вищевказаного Закону).

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та доводи скарг, апеляційний суд вважає, що скарги належать до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 19 грудня 2014 року позивач ОСОБА_1 уклав з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк НАДРА договір депозиту №2088189, згідно якого на депозит надійшли кошти в розмірі 20000,00 дол. США.

05 лютого 2015 року Правління Національного банку України прийняло Постанову №83 Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра до категорії неплатоспроможних.

З 06 лютого 2015 року в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк НАДРА запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ Надра ОСОБА_2, відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015р. №26.

28 травня 2015 року та 01 липня 2015 року позивачем ОСОБА_1 через банки агенти було отримано частину його вкладу в розмірі 200000,00 грн., за іншою частиною позивач звернувся 02.02.2016р. із заявою про повернення коштів до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" ОСОБА_2. Проте отримав відповідь від 24.02.2016 року № 22-7-2255, в якій зазначено про відмову у видачі коштів у звязку із простроченням поданої заяви та згідно Закону, така вимога вважається погашена та не може бути включена до реєстру акцентованих вимог кредиторів ОСОБА_3, оскільки уповноважена особа Фонду на ліквідацію не наділена повноваженнями щодо права приймати та здійснювати акцентування вимог кредиторів, які надійшли після закінчення 30-денного строку.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає зазначити, що між сторонами у справі виник спір, який випливає із господарських відносин.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В контексті наведеного, колегія суддів бере до уваги правові позиції Верховного Суду України, зокрема постанову від 15 червня 2016 року у справі № 21-286а16, в якій зазначено, що виходячи з системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 1 Закону України про банки та банківську діяльність», пункту шостого статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд України дійшов висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. За таких обставин, на думку колегії суддів Верховного суду України, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.

Враховуючи вищенаведене і відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до переконання, що провадження у справі, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, необхідно закрити.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст. 41, ст. 157, ст. 195, ст. 196, ст.202, ст.203 ст.205, ст. 206, ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року по справі №819/621/16 - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_4

Ухвала в повному обсязі складена 03 жовтня 2016 року.