Справа № 381/2494/16-а
Суддя: Бутенко В. О.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Бутенка В.О.,

за участі секретаря: Литвиненко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Факел» до ОСОБА_1 міської ради про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_1 міської ради Київської області,-

в с т а н о в и в:

До суду звернулося з адміністративним позовом Публічне акціонерне товариство «Факел» до ОСОБА_1 міської ради про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_1 міської ради Київської областіпосилаючись на те, що згідно Податкового кодексу України вони є платником земельного податку, як користувач земельної ділянки розміром 29,9 га з цільовим призначенням (код класифікації видів цільового призначення земель) 11.02, категорія земель землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення, отриманої в постійне користування для розміщення та експлуатації основних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної машинобудівельної та іншої промисловості, розташованої в місті Фастів. До 2016 року позивач сплачував земельний податок за користування земельною ділянкою за встановленою ставкою 1 відсоток від її нормативної грошової оцінки. Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 27 січня 2015 року №7-LXIV-VI«Про встановлення плати за землю», встановлено плату за землю та визначено ставки земельного податку. Зокрема, для категорії земель з цільовим призначенням промисловість (постійне користування) встановлено ставку земельного податку на рівні 4 відсотків від нормативної грошової оцінки землі. Тому позивач вважає, що рішення відповідача від 27 січня 2015 року №7-LXIV-VI «Про встановлення плати за землю» прийняте з порушенням норм чинного законодавства України, а з 01 січня 2016 року призводить до порушення майнових прав позивача, а тому підлягає скасуванню. Окрім того, позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення ОСОБА_1 міської ради Київської області, якими вносилися зміни та доповнення до вказаного рішення, а саме рішення від 23 квітня 2015 року № 14-LХV-VI «Про внесення змін та доповнень до рішення ОСОБА_1 міської ради № 7-LХІV-VI від 27 січня 2015 року «Про встановлення плати за землю», рішення від 16 грудня 2015 року № 20/50-V-VII «Про внесення змін та доповнень до Рішення ОСОБА_1 міської ради № 14/LXV-VI від 23 квітня 2015 року «Про внесення змін та доповнень до рішення ОСОБА_1 міської ради № 7-LXIV-VIвід 27 січня 2015 року «Про встановлення плати за землю», рішення від 03 березня 2016 року № 28/40-IX-VII «Про внесення змін та доповнень до рішення ОСОБА_1 міської ради № 7-LXIV-VIвід 27 січня 2015 року «Про встановлення плати за землю» та рішення від 22 квітня 2016 року № I-XII-VII «Про внесення змін та доповнень до рішення ОСОБА_1 міської ради № 7-LXIV-VIвід 27 січня 2015 року «Про встановлення плати за землю», якими відповідач протиправно продовжував звуження прав позивача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_1 міської ради в судовому засіданні позов не визнала.

Заслухавши пояснення сторін дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Субєктами права власності на землю згідно пункту «б» статті 80 Земельного кодексу України є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Частина перша статті 144 Конституції України передбачає форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування, де вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частини 1 статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» ОСОБА_1 міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ст. 206 Земельного Кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу визначено, що обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Статтею 271 Податкового кодексу передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнтів індексації.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» з 01 січня 2015 року внесено зміни, зокрема, плату за землю віднесено до місцевих податків. Відповідно до внесених змін місцеві ради можуть встановлювати ставки земельного податку до 12% від нормативної грошової оцінки землі за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні підприємств приватної форми власності.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні та міські ради у межах повноважень та з урахуванням граничних розмірів ставок встановлюють своїми рішеннями місцеві податки і збори, які є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування повинні забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим кодексом.

У разі не встановлення місцевих податків і зборів, передбачених пунктом 10.3 цього кодексу, рішеннями місцевого самоврядування такі податки і збори справляються платниками у порядку, встановленому цим кодексом за мінімальними ставками та без застосування відповідних коефіцієнтів.

Враховуючи, що зміни до Податкового кодексу України, якими плату за землю було віднесено до місцевих податків і зборів, набули чинності з 01 січня 2015 року, місцеві ради на виконання вимоги закону повинні в місячний термін прийняти рішення про встановлення податку на майно в частині плати за землю і, зокрема, визначити ставки земельного податку.

Відповідно до п. 12.3.4., п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів і, зокрема, плати за землю, офіційно оприлюднюється до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів.

27 січня 2015 року за № 7-LXIV-VI ОСОБА_1 міською радою було прийнято рішення «Про встановлення плати за землю», даним рішенням було визначено ставки земельного податку. Зокрема, для категорії земель з цільовим призначенням «промисловість» встановлено ставку земельного податку 4% від нормативної грошової оцінки.

Зазначене рішення було оприлюднено на сайті ОСОБА_1 міської ради 05 лютого 2015 року.

Відповідно до прийнятого рішення ОСОБА_1 міської ставки земельного податку застосовуються з наступного бюджетного року, тобто з 01 січня 2016 року.

Позивач зазначає, що оспорюване рішення від 27 січня 2015 року та зміни до нього були прийняті з порушенням процедури, яка встановлена Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Згідно абз. 2 п. 4 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи встановлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад по встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» визначено, що слід установити, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Законодавець чітко встановив, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів не є регуляторним актом й не потребує застосуванню вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Суд, дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв в межах та в спосіб наданих ним повноважень, а тому позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 11, 12, 17, 49,51, 89, 92, 94, 98, 158-163, 186 КАС України,

постановив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Факел» до ОСОБА_1 міської ради про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_1 міської ради Київської області відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.О.Бутенко