Справа № 817/1050/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2016 р.Р і в н е 817/1050/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Стрижеус Н.Ю.,

відповідача: представник Кокіль І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Кузнецовського міського комунального підприємства
до Державної служби України з питань праці Управління Держпраці у Рівненській області
про скасування припису,
В С Т АН О В И В:

Кузнецовське міське комунальне підприємство звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з питань праці Управління Держпраці у Рівненській області про скасування припису № 17П/04-3/18А від 10.06.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадовою особою відповідача була проведена позапланова перевірка додержання законодавства про працю та загальнообов'язкового державного соціального страхування. За результатами проведеної перевірки було складено припис № 17П/04-3/18А від 10.06.2016, яким зобов'язано усунути порушення вимог ч.2 ст.39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", п.3 ст.36 та ч.3 ст.119 Кодексу законів про працю України збереження місця роботи та середнього заробітку за працівниками призваними на військову службу на час особливого періоду. Вказує, що на момент звільнення ОСОБА_4, 10.04.2015 були дотримані всі гарантії і вимоги чинного законодавства. Так, на думку позивача вказаний припис є необґрунтованим, безпідставним та підлягає скасуванню, оскільки зміни до законодавства були внесені вже після звільнення вказаного працівника.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, подала до суду письмові заперечення на адміністративний позов.

В обґрунтованння своїх заперечень зазначила, що звільнення працівника на підставі пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку з призовом на строкову військову службу не відповідає законодавству, оскільки, у період з 08.02.2015 по 10.06.2015 діяла пряма норма статті 39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" щодо збереження за працівниками, призваними на строкову військову службу, місця роботи (посади) та середнього заробітку, а тому просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що посадовою особою Державної служби України з питань праці Управління Держпраці у Рівненській області проведено позапланову перевірку додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо Кузнецовського міського комунального підприємства.

За результатами проведеної перевірки складений акт № 18А/04-3, в якому зафіксоване порушення позивачем вимог п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України та ч.2 ст.39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу". В акті констатовано, що працівник ОСОБА_4, був звільнений у зв'язку із призовом на строкову військову службу на час особливого періоду, коли за ним повинно було зберігатися місце роботи, посада та порушення вимог ч.3 ст.119, ч.1-2 ст.115 Кодексу законів про працю України, оскільки працівник звільнений у зв'язку із призовом на строкову військову службу на час особливого періоду, адміністрацією Кузнецовського міського комунального підприємства не зберігається та не виплачується середньомісячна заробітна плата з дня звільнення (а.с.8-14).

На підставі вказаного акту винесено припис № 17П/04-3/18А від 10.06.2016, яким вимагалось усунути порушення вимог ч.2 ст.39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", п.3 ст.36 та ч.3 ст. 119 Кодексу законів про працю України у строк до 10.07.2016 (а.с.7).

Крім того, встановлено, що 09.04.2015 ОСОБА_4, була подана заява про звільнення його з 10.04.2015 у зв'язку з призовом на військову службу (а.с.22).

Наказом Кузнецовського міського комунального підприємства № 71-к від 10.04.2015 ОСОБА_4, звільнено на підставі п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України 10.04.2015 без збереження місця роботи та середнього заробітку (а.с.23).

У судовому засіданні представник позивача зазначила, що відповідно до п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України в редакції, що діяла на дату звільнення ОСОБА_4, а саме, 10.04.2015 підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

На думку суду рішення відповідача не відповідає чинному законодавству України, а тому оскаржуваний припис підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 386/2011 (надалі - Положення), Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці України відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов'язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства.

Відповідно до п.6 вказаного Положення, Держпраці України для виконання покладених на неї завдань зокрема має право: здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, а також перевірки робочих місць працівників, розташованих поза цими приміщеннями, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю та законодавством про зайнятість; видавати в установленому порядку роботодавцям, у тому числі фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; складати у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення; вносити роботодавцям, у тому числі фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування, пропозиції про накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, передавати матеріали про порушення до правоохоронних органів.

Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (п. 7 Положення).

Так, підпунктом 3 п. 4 Положення визначено, що Держпраці України відповідно до покладених на них завдань здійснюють, зокрема, державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Держпраці України для виконання покладених на неї завдань мають право видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що на момент перевірки Кузнецовського міського комунального підприємства, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень передбачених вищезазначеним Положенням та Кодексом законів про працю України.

Разом з тим, підстави припинення трудового договору визначені ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Пунктом 3 зазначеної статті визначено, що трудовий договір припиняється в разі призову або вступу працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду" від 14.05.2015 № 433-VIII внесено зміни у п.3 с.36, ст. 119 Кодексу законів про працю України та ст. 39 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу".

Згідно Закону № 433-VIII, який набрав чинності 11.06.2015, п. 3 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України викладений в новій редакції, відповідно до якого підставою для припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи і посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Стаття 119 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону № 433-VIII) встановлює, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада, а також їм компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві (в установі, організації), де вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що працівник Кузнецовського міського комунального підприємства ОСОБА_4, був звільнений відповідно до п.3 ст.36 Кодесу законів про працю України у зв'язку з призовом на військову службу, а отже, підстав для збереження за ним місця роботи (посади), середнього заробітоку на підприємстві, в установі, організації відповідно до ст. 39 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" та частин 2-3 ст. 119 Кодексу законів про працю України не було, оскільки зміни у відповідні правові норми були внесені вже після звільнення даного працівника.

Таким чином, припис Управління Держпраці у Рівненській області № 17П/04-3/18А від 10.06.2016 винесений неправомірно, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

За таких обставин, позовні вимоги Кузнецовського міського комунального підприємства підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до ч.3 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати припис Управління Держпраці у Рівненській області № 17П/04-3/18А від 10.06.2016 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача Кузнецовського міського комунального підприємства за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Держпраці у Рівненській області судовий збір у розмірі 689,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.