Справа № 813/1026/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 р. Справа № 876/5587/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника апелянта Козича В.Л.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Львівській області в особі відділу державної виконавчої служби, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця ,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області в особі відділу державної виконавчої служби, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, про закінчення виконавчого провадження № 46368822 від 16.02.2015 року.

Зазначає, що постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області ВП № 46368822 від 16.02.2015 року закінчене виконавче провадження у зв'язку з добровільним виконанням судового рішення. Вважає таке рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець, закінчивши виконавче провадження, не переконався в тому, чи було судове рішення виконане боржником в повній мірі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 року позов задоволений частково: визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області Стасишин А.Р про закінчення виконавчого провадження ВП № 46368822 від 16.02.2015 року та зобов'язано заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Стасишин А.Р. вжити заходів, передбачених чинним законодавством щодо виконання судового рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ГУ Держпраці у Львівській області оскаржило постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що зазначене судове рішення було виконано в повному обсязі, так як на його виконання позивачу було направлено письмову відповідь. Крім того зазначає, що державний виконавець не порушував вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки до його повноважень належить перевірка виконання судових рішень, а не відповідність їх вимогам Закону.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу. з підстав, що у ній зазначені.

Представник позивача заперечив апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014р. у справі №813/4966/14 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2014р. та визнано протиправними дії територіальної Державної інспекції з питань праці у Львівській області (попередника Головного управління Держпраці у Львівській області) щодо надання відповіді на заяву від 09.05.2014р. і зобов'язано територіальну Державну інспекцію з питань праці у Львівській області(далі - ТДІ з питань праці у Львівській області) розглянути звернення ОСОБА_4 та надати відповідь на поставлені запитання у зверненні від 19.05.2014р. у відповідності до ст.19 Закону України «Про звернення громадян».

Львівським окружним адміністративним судом 12.01.2015р. був виданий виконавчий лист №813/4966/14, примусове виконання якого здійснювалось відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

На виконання вказаного рішення суду ТДІ з питань праці у Львівській області (боржник) надіслала на адресу ОСОБА_4 лист від 15.01.2015р. №02-0056/05, а також повідомила орган Державної виконавчої служби про добровільне виконання судового рішення.

Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Стасишин А.Р. від 16.02.2015р. виконавче провадження ВП №46368822 закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України Про виконавче провадження у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом.

Листом від 26.02.2015 року №09.1-14/1904 орган Державної виконавчої служби повідомив ОСОБА_4 про те, що шляхом аналізу ст.19 Закону України "Про звернення громадян" та встановлення відповідності листа ТДІ з питань праці у Львівській області від 15.01.2015р. №02-0056/05 вимогам зазначеної норми, беручи до уваги ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014р., якою відмовлено в роз'ясненні постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014р., державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов частково, виходив з того, що виконавцем не зазначено, які дії були ним проведені, які дії вчинив боржник по виконанню рішення суду, та на підставі яких обставин державний виконавець дійшов висновку про можливість закінчення виконавчого провадження. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача продовжити виконавче провадження виходив з того, що питання відновлення виконавчого провадження є дискреційними повноваженнями державного виконавця, оскільки такий приймає рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», тоді, як суд не може вирішувати вказані питання.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в сфері виконання судового рішення та регулюються нормами Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 та 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну (ч. 3 ст. 11 вказаного Закону).

Пунктом 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" можливо лише у разі фактичного виконання судового рішення в повному обсязі.

Таким чином, підставою для застосування державним виконавцем цієї норми є безумовне повне виконання судового рішення, чому кореспондується обов'язок державного виконавця перевірити ці обставини.

Однак, як вбачається із мотивувальної частини постанови, вона містить лише посилання на лист Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 12.02.2015 року, з якого неможливо достовірно встановити факт повного виконання судового рішення.

Зазначене свідчить про те, що державний виконавець не вжив всіх заходів, необхідних для виконання рішення в повному обсязі, а саме, не переконався у фактичному виконанні судового рішення та передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що у державного виконавця не було законних підстав для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, як це передбачено п. 8 ч. 1 статті 49 Закону № 606.

Щодо покликань апелянта на те, що підставою для закінчення виконавчого провадження є повідомлення про самостійне виконання рішення, без перевірки достовірності відображених боржником даних, то апеляційний суд вважає, такі безпідставними та необґрунтованими, оскільки зазначені висновки суперечать нормам Закону України «Про виконавче провадження», адже саме на державного виконавця покладено обов'язок перевірки виконання рішення, який ним у даному випадку не було виконано в повному обсязі.

Крім того, апелянт не зазначає, яким саме чином було перевірено факт виконання судового рішення, тобто чи дотримано ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», а лише зазначає про направлення на адресу державного виконавця листа про добровільне виконання.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 20, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року у справі № 813/1026/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

ухвала складена в повному обсязі 10.10.2016 року