Справа № 810/2041/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року м.Київ 810/2041/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування наказу та податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Суть спору:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, у якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1» №142 від 19.04.2016;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області № від 19.05.2016;

- повернути на електронний рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у системі електронного адміністрування ПДВ стягнуті кошти, відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2016, у розмірі 13530,00 грн.;

- зобов'язати Бориспільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області направити до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з бюджету за січень 2016 року, у розмірі 10824,00 грн., за квітень 2016 року - у розмірі 418,00 грн. та за березень 2016 року - у розмірі 2 288,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до оспорюваного наказу підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 є ненадання ним інформації на запит податкового органу, в якому зазначено про виявлення недостовірної інформації даних податкової звітності.

Проте, позивач зазначає, на його адресу не надходило жодного запиту від відповідача із зазначенням в ньому про виявлені контролюючим органом недостовірні дані в поданій ФОП ОСОБА_1 податковій декларації з ПДВ за січень 2016 року, оскільки ним був отриманий лише запит №1135/10/10-04-17-30 від 22.03.2016 «Про надання інформації (пояснень та документальних) підтверджень», в якому було відсутнє посилання на будь-яку невідповідність у податковій звітності, що звільняє платника податків від обов'язку по наданню відповіді на такий запит. При цьому, позивач зауважив, що відповідь на цей запит ним все ж таки була надана з доданням витребуваних контролюючим документів, що, на думку позивача, свідчить про відсутність підстав для призначення перевірки.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідачем було несвоєчасно направлено на його адресу повідомлення про перевірку, а складений за результатами такої перевірки акт містить недостовірну інформацію.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу щодо заниження ним суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет, за січень 2016 року у розмірі 10 824,00 грн., у зв'язку з відсутністю господарських відносин з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, та зазначає, що реальність господарських операцій з вказаним суб'єктом господарювання підтверджується відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які були надані до перевірки, а чинне законодавство не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентами. Позивач зазначає, що до перевірки відповідачеві були надані всі первинні документи, які засвідчують реальність господарських операцій, а тому донарахування податкових зобов'язань вважає протиправним.

При цьому, позивач зазначає, що перевірка правомірності заявленої ним до бюджетного відшкодування суми від'ємного значення податку на додану вартість за січень 2016 року в розмірі 10824 грн. була проведена відповідачем з порушенням граничного строку, встановленого Податковим кодексом України.

Крім того, позивач зазначає, що у зв'язку з винесенням відповідачем неправомірного податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2016 з його рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ була списана сума коштів в розмірі 13530,00 грн., а також ним було недоотримано суму бюджетного відшкодування, заявлену за лютий та березень 2016 року, в розмірах 418 грн. та 2288 грн. відповідно, внаслідок чого позивач просить зобов'язати контролюючий орган повернути суму, списану з рахунку в СЕА, а також скласти висновки про повернення бюджетного відшкодування за січень-березень 2016 року для їх передачі до територіального відділення Державної казначейської служби.

23.08.2016 на адресу суду від позивача надійшли клопотання б/н від 22.08.2016 (вх.№13001/16 від 23.08.2016) про надання документів по справі, клопотання б/н від 22.08.2016 (вх.№13002/16 від 23.08.2016) про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення та заява б/н від 22.08.2016 (вх.№13003/16 від 23.08.2016) про заміну відповідача на правонаступника.

У судовому засіданні 29.08.2016 було замінено відповідача - Бориспільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області, на правонаступника - Броварську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області, та, враховуючи наявність у присутнього представника відповідача повноважень і на представництво в суді інтересів Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, було продовжено розгляд справи, проти чого відповідач не заперечував.

Присутній у судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та заявив клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача проти позову заперечував, хоча письмові заперечення суду не надав, підтримав можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Вказане клопотання позивача було задоволено судом, про що було постановлено усну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання. У зв'язку з цим, подальший розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 р. №1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, про що свідчить витяг є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №21734601 від 26.02.2016.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано до Бориспільскої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2016 року від 16.02.2016 з наступними показниками господарської діяльності:

- податкові зобов'язання - 0 грн.;

- податковий кредит - 10824 грн.;

- від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду - 10824 грн.

Вказана сума від'ємного значення була заявлена позивачем до бюджетного відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядом 20.2.1 податкової декларації).

До податкової декларації позивачем були додані розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3), заява про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету (Д4) та розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5).

Бориспільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області був направлений на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 запит «Про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень)» №1135/10/10-04-17-30 від 22.03.2016, у якому відповідач, посилаючись, зокрема, на пункт 1 абзацу 3 пункту 73.3 статті 73 Податкового органу, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року, просив позивача надати інформацію (пояснення та їх документальне підтвердження) з приводу господарських операцій з придбання (одержання)/ продажу (поставки) товарів, робіт (послуг).

У вказаному запиті відповідач зазначив необхідність відображення інформації з обов'язковим наданням засвідчених підписом посадової особи ФОП ОСОБА_1 та скріплених печаткою копій документів, що безпосередньо стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків (їх відображення в обліку і звітності) із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями.

У відповідь на вказаний запит позивачем було надіслано на адресу контролюючого органу лист б/н від 24.03.2016, у якому позивачем було повідомлено податковому органу про те, що експортна операція з відвантаження продукції в січні 2016 року до Іспанії в обсязі 19,436 куб. м. здійснювалась за рахунок оплаченої продукції в обсязі 2,342 куб. м., згідно ПН в ЄРПН, а також готової продукції, придбаної у неплатника ПДВ, а саме ФОП ОСОБА_2, в обсязі 17,094 куб. м.

До вказаного листа позивачем були долучені наступні документи: договір купівлі-продажу ФОП ОСОБА_1 - ФОП ОСОБА_2; ТТН на продукцію; видаткова накладна на продукцію; заявка на транспорт (Переміщення продукції від ФОП ОСОБА_2 відбувалось 19.01.2016 автомобілем, який замовляв нерезидент, а саме: Іспанська компанія Фірма «Distribution de maderas EUKRA S.L.». В заявці вказано два місця завантаження автомобіля, тобто завантаження 2,342 куб. м., та 17,094 куб. м.).

Також у вказаному листі позивач просив відповідача завершити камеральну перевірку та узгодити суму бюджетного відшкодування.

Вказаний лист був прийнятий податковим органом 24.03.2016, про що свідчить відбиток штампу про реєстрацію вхідної кореспонденції за вх.282.1/К в нижньому правому кутку листа.

Після цього, Бориспільською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було винесено наказ «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1)» №143 від 19.04.2016, яким було вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань виявлення недостовірності поданих, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року.

В якості правої підстави винесення наказу зазначені: п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 та п.79.2 ст. 79 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного наказу відповідачем у період з 19.04.2016 по 21.04.2016 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань виявлення недостовірності даних, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року, за результатами якої було складено акт №89/10-04-17-30/НОМЕР_1 від 28.04.2016.

Як вбачається з акта, перевіркою були виявлені наступні порушення:

- п.188.1 ст.188, п.187.1 ст.187, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позивачем було занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками звітного періоду січень 2016, на суму 10824,00 грн.;

- п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого відмовлено позивачеві в отриманні суми бюджетного відшкодування за січень 2016 року у розмірі 10824,00 грн.

В акті перевірки відповідач зазначив про те, що причиною виникнення від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (січень 2016 року) є експорт лісоматеріалів розпиляних дубових - обрізних, не струганих, не шліфованих, що не мають торцевого з'єднання: заготовка дубова, розміром: 27*55-80*270-520, сорт mix, кількість - 19,436 куб. м.

Відповідач зауважив, до позивачем не надано до перевірки зовнішньоекономічний контракт, укладений між підприємцем та фірмою «Distribution de maderas EUKRA S.L.», договір про надання послуг перевезення.

Перевіркою було встановлено, що задекларована сума податкового кредиту пов'язана, серед іншого, з придбанням позивачем у Підприємства БВП №119 брусу в кількості 2,342 куб. м. на суму 11241,60 грн. (ПДВ 1873,60 грн.) та у Відокремленого підрозділу «Боярська лісова дослідна станція» Національного університету біоресурсів і природокористування України пиловника дубового, дров технологічних дубових на суму 53041,26 грн. (ПДВ 8840,21 грн.).

Однак, контролюючим органом зауважено, що платником податків до перевірки не надано: первинні документи, що підтверджують облік і контроль наявності та руху запасів товарів; документальне підтвердження знаходження у позивача придбаного товару на складі та договори з вищевказаними контрагентами щодо зберігання товару, що, на думку відповідача, свідчить про неможливість підтвердження фактичного залишку товару на складах та заниження об'єкта оподаткування при реалізації товарів.

Наведене, на думку контролюючого органу, призвело до заниження позивачем суми податкових зобов'язань на 10714 грн. та не підтвердження суми бюджетного відшкодування в розмірі 10824 грн. (таблиця, аркуш 8 акта перевірки).

Крім того, контролюючий орган також посилається на інформацію, відображену в довідці ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області від 15.04.2016 щодо проведення зустрічної звірки по основному контрагенту позивача - ФОП ОСОБА_2, в якій зазначено, що товарно-транспортна накладна, яка була складена під час перевезення товару від ФОП ОСОБА_2 до позивача, оформлена не належним чином; в книзі обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_2 не відображено інформацію щодо отримання доходу від реалізації вказаного товару, а ФОП ОСОБА_1 не надано доказів оплати послуг з транспортування, акта прийому-передачі товару.

У зв'язку з цим в акті перевірки зазначено, що звіркою ФОП ОСОБА_2 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з ФОП ОСОБА_1

На складений акт перевірки позивачем були подані до Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та Головного управління ДФС у Київській області скарги від 11.05.2016, які були отримані адресатами 11.05.2016 та 13.05.2016, проте залишені без відповіді.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.05.2016 за формою «В1», яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 10824,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2706,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття наказу про перевірку, проведенням самої перевірки та винесенням податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. З приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з абз. 4, 5 пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до положень пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, який був зазначений в наказі в.о. начальника Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області №306 від 18.05.2016 в якості підстави для проведення перевірки, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої обставини:

- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, зазначена правова норма чітко визначає, що перевірка може бути призначена за наявності одночасно таких умов:

- наявність виявлених недостовірних даних у податкових деклараціях, які були подані платником податків контролюючому органу;

- направлення контролюючим органом платнику податків письмового запиту із зазначенням в ньому виявленої недостовірної інформації.

- ненадання платником податків пояснень та їх документального підтвердження на запит протягом 10 робочих днів з дня його отримання.

Вимоги до оформлення запиту визначені п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України, відповідно до якого органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Отже, документальна позапланова перевірка може бути проведена податковим органом в порядку пп. 78.1.4 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України виключно за умови ненадання платником податків документів та відповідних письмових пояснень на обов'язковий письмовий запит податкового органу, право надіслання якого поставлено законодавцем в залежність від отримання податкової інформації, яка безумовно свідчить про наявність недостовірних даних у податкових деклараціях, які були подані платником податків контролюючому органу.

Таким чином, як отримана контролюючим органом податкова інформація, так і направлений за результатом її аналізу платнику податків письмовий запит, обов'язково мають містити посилання на факти виявленої недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Судом встановлено, що податковим органом було надіслано на адресу позивача запит «Про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень)» №11135/10/ 10-04-17-30 від 22.03.2016.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у вказаному запиті в якості підстави його прийняття зазначено не пункт 3 абзацу 3 п. 73.3. ст. 73, а пункт 1 абзацу 3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України, який визначає, що запит може бути направлено, якщо за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Водночас, в запиті міститься посилання і на п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, який визначає в якості підстави для проведення перевірки саме виявлений факт недостовірних даних в податковій звітності та ненадання платником податків пояснень та документів після отримання відповідного запиту.

Однак, суд звертає увагу на те, що вказаний запит взагалі не містить посилань на факт виявлення будь-якої недостовірної інформації у поданій позивачем податковій звітності, а лише зазначено, що запит направлено через подання позивачем податкової декларації з ПДВ за січень 2016 року із заявленою сумою бюджетного відшкодування, що само по собі не є достатньою самостійною підставою для направлення запиту.

За таких обставин, враховуючи відсутність виявлених фактів, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, що є необхідною передумовою виникнення у контролюючого органу права на надіслання письмового запиту, суд доходить висновку про відсутність у відповідача правових підстав для складання та направлення на адресу ФОП ОСОБА_1 письмового запиту №11135/10/ 10-04-17-30 від 22.03.2016.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України у разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Таким чином, оскільки матеріали справи свідчать про відсутність у Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області необхідних передумов для направлення позивачеві письмового запиту №11135/10/ 10-04-17-30 від 22.03.2016, та складання цього запиту з порушенням положень Податкового кодексу України у зв'язку з невідображенням в ньому інформації про виявлені факти недостовірних даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, суд погоджується з посиланням позивача на відсутність у нього обов'язку відповідати на цей запит.

У той же час, матеріали справи свідчать, що незважаючи на відсутність у ФОП ОСОБА_1 обов'язку надавати відповідь на письмовий запит №11135/10/ 10-04-17-30 від 22.03.2016, ним разом із супровідним листом від 24.03.2016 були надані запитувані контролюючим органом документи, які, однак, останнім до уваги прийняті не були.

Таким чином, враховуючи, що станом на 22.03.2016 контролюючим органом не було виявлено факту недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, що є підставою для направлення запиту, а також приймаючи до уваги надання позивачем на виконання приписів запиту відповідача №11135/10/10-04-17-30 від 22.03.2016 необхідних письмових пояснень з належним документальним обґрунтуванням, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для винесення наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.78.5 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Згідно з п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Пунктом 79.2 статті 79 ПК України визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Верховний Суд України в постанові від 27.01.2015 у справі №21-425а14 та постанові від 16.02.2016 у справі №21-2749а15 (826/12651/14) зазначив, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов'язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Окрім того, незважаючи на проголошену підпунктом 79.3 статті 79 ПК необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК.

ВСУ зауважив, що нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Правові висновки, викладені Верховним Судом України у зазначених постановах, є обов'язковими для врахування у спірних правовідносинах на підставі статті 244-2 КАС України.

Судом встановлено, що спірний наказ про проведення перевірки №142 від 19.04.2016 був отриманий позивачем, згідно з його поясненнями, 22.04.2016, у той час як перевірка була розпочата з 19.04.2016, тобто до повідомлення позивача про її проведення.

Відповідач, всупереч вимогам статті 71 КАС України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що до початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платник податків був ознайомлений з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення, що свідчить про недотримання контролюючим органом вищевказаних приписів Податкового кодексу України.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять документів про належне повідомлення позивача про проведення перевірки, а сам наказ №142 від 19.04.2016 прийнято за відсутності підстав та умов, визначених підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пунктом 78.4 статті 78 та пунктом 79.2 статті 79 ПК, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про визнання спірного наказу протиправним та його скасування.

Суд зазначає, що визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки тягне за собою недійсність всіх наслідків такої перевірки, у тому числі, винесених за її результатом податкових повідомлень-рішень, проте, надаючи самостійну оцінку правомірності винесення спірного податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2016, суд зазначає наступне.

Так, матеріали справи свідчать, що 01.03.2016 між Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу продукції №8, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю товар в асортименті, кількості та по ціні відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1), яка є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти товар на умовах договору.

Пунктами 1.2-1.3 договору сторони обумовили найменування товару: відповідно до товаросупровідних документів (рахунок-фактура, видаткова накладна, податкова накладна).

Найменування товару: відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1), яка є невід'ємною частиною договору.

Виробник товару: відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» (п.1.4 договору).

Згідно з п.3.1 договору передача товару здійснюється за правилами «Інкотермс-2010» на умовах EXW - склад продавця.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що термін відпуску товару: до 31 грудня 2016 року.

Відповідно до п. 3.4 договору приймання товару по кількості та якості здійснюється за товаросупровідними документами (рахунок, товарно-транспортна накладна, податкова накладна) у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 (зі змінами і доповненнями); та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7 (зі змінами і доповненнями).

Пунктом 3.6 встановлено, що днем відпуску товару вважається дата підписання накладної на приймання товару.

Згідно з п.4.1 договору ціна на товар та орієнтовані обсяги вказані у Специфікації №1 (Додаток №1), яка є невід'ємною частиною договору.

Загальна сума договору складає 217 740,00 грн. з ПДВ (Двісті сімнадцять тисяч сімсот сорок грн. 00 коп.) (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.3 договору порядок оплати товару: 100% передоплата.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2016 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

01.03.2016 між сторонами було погоджено Специфікацію №1 (Додаток №1 до Договору №8 від 01.03.2016), якою було визначено найменування, кількість, одиницю виміру та ціну товару.

З матеріалів справи вбачається, що Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» було виставлено позивачеві рахунок-фактуру №СФ02-000026 від 30.01.2016 на оплату товару у кількості 20,75 куб. м. на загальну суму 53041,26 грн., у тому числі ПДВ 8840,21 грн.

На підставі вказаного рахунку позивачем було здійснено оплату вартості відповідного товару у сумі 53041,26 грн., про що свідчить платіжне доручення №43 від 01.02.2016.

30.01.2016 постачальником товару було виписано позивачеві податкову накладну №153/4 на суму 53041,26 грн., у тому числі податок на додану вартість в сумі 8840,21 грн., який був віднесений до складу податкового кредиту січня 2016 року, про що свідчить додаток 5 до податкової звітності.

04.01.2016 між Державним підприємством «Підприємство Бориспільської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№119)» (Виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) було укладено договір про надання послуг №Г-10, за умовами якого виконавець зобов'язався за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надати за плату послуги, а замовник зобов'язався оплачувати надані послуги на умовах договору.

Відповідно до п.1.2 договору під послугами мається на увазі розпилювання лісу кругляк (дуб): заготівка обрізна у кількості 500 куб. м. за ціною 1050,00 грн. з ПДВ за 1 куб. м.; пиломатеріал необрізний у кількості 500 куб. м. за ціною 400,00 грн. з ПДВ за 1 куб. м.; дошка обрізна у кількості 500 куб. м. за ціною 550,00 грн. з ПДВ за 1 куб. м.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що замовник зобов'язаний, зокрема, приймати від виконавця результатами наданих послуг, шляхом складання акта виконаних робіт (наданих послуг), якщо надані послуги відповідають умовам договору і оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені цим договором.

Згідно з п.3.1 договору вартість надання послуг зазначена в п.1.2 за 1 куб. м. готової продукції.

Замовник сплачує виконавцю вартість наданих послуг виходячи з розрахунку, визначеного Додатком №2 до цього договору. Вказану суму замовник перераховує виконавцю протягом 3 (трьох) днів після підписання двостороннього акта виконаних робіт (п.3.2 договору).

Відповідно до п.7.1 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2016 року.

Між сторонами було погоджено Специфікацію (Додаток №1 до договору про надання послуг), в якому було визначено найменування, кількість, ціну та загальну вартість товару). 11.01.2016 між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 від 11.01.2016 до договору про надання послуг № Г-10 від 04.01.2016, в якій сторони дійшли згоди про внесення доповнень основного договору пунктом 1.4, в якому визначити, що вартість наданих послуг становить 4800,00 грн./м. куб.

З метою виконання умов договору ДП «Підприємство БВК УДПС України в м. Києві та Київській області (№119)» було передано, а ФОП ОСОБА_1 прийнято товар (заготівка обрізна (дуб) у кількості 2,34 куб. м. на суму 11241,60 грн. (у тому числі ПДВ на суму 1873,60 грн.), що підтверджується видатковою накладною №4 від 22.01.2016, вартість якого сплачена за платіжним дорученням №40 від 22.01.2016.

ДП «Підприємство БВК УДПС України в м. Києві та Київській області (№119)» було виписано позивачу податкову №22 від 29.01.2016 на суму 11241,60 грн. , у тому числі ПДВ на суму 1873,60 грн.

Вказана сума ПДВ була включена позивачем до складу податкового кредиту січня 2016 року, про що свідчить Додаток 5 до податкової звітності.

21.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Митний термінал «Калинівка» (Виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) був укладений договір №53 про надання послуг по зоні митного контролю, пунктом 1.1 якого передбачено, що Виконавець надає Замовнику умови, необхідні для якісного здійснення митного контролю та митного оформлення товарів та транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, шляхом надання в користування пристосованої для цього території зони митного контролю (далі - ЗМК) - місця доставки товарів транспортними засобами за адресою: АДРЕСА_1.

В пункті 3.1 договору сторони передбачили, що Замовник зобов'язаний здійснювати оплату за користування послугами ЗМК та обслуговування Виконавцем одного транспортного засобу за першу добу у відповідних розмірах, визначених цим пунктом.

Замовник здійснює повну попередню оплату за користування послугами ЗМК (п. 3.5 Договору).

Згідно з пунктом 3.7 Договору оплата здійснюється Замовником у безготівковій формі шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, зазначений у розділі «Місцезнаходження та реквізити Сторін».

На виконання умов цього договору Виконавцем були надані, а Замовником прийняті послуги зі зберігання автотранспорту в ЗМК вартістю 660,00 грн., у тому числі ПДВ 110,00 грн., про що сторонами був складений акт №88 від 21.01.2016.

Оплата вартості наданих послуг була здійснена позивачем за платіжним дорученням №41 від 26.01.2016.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Митний термінал «Калинівка» була виписана позивачеві податкова накладна №91 від 26.01.2016, сума ПДВ за якою в розмірі 110,00 грн. була віднесена позивачем до складу податкового кредиту січня 2016 року, про що свідчить Додаток 5 до податкової звітності.

Таким чином, податковий кредит в розмірі 10824,00 грн., відображений позивачем в податковій декларації з ПДВ за січень 2016 року, складається з податку, сплаченого у складі вартості товарів (робіт, послуг), придбаних позивачем у:

- Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» - в розмірі 8840,21 грн.;

- Державного підприємства «Підприємство Бориспільської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№119)» - в розмірі 1873,60 грн.

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Митний термінал «Калинівка» - в розмірі 110,00 грн.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів / послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обов'язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в підпункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Судом встановлено, що податкові накладні, виписані Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція», Державним підприємством «Підприємство Бориспільської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№119)» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Митний термінал «Калинівка», містять всі необхідні реквізити, передбачені статтею 201 Податкового кодексу України, а тому є підставою для формування на підставі них податкового кредиту, у зв'язку з чим відповідні відомості, відображені позивачем у складі податкової декларації за січень 2016 року, відповідають фактичним обставинам справи, оскільки підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, матеріали справи свідчать, що податкові зобов'язання з ПДВ в січні 2016 року у позивача не виникли у зв'язку зі здійсненням ним експортної операції.

Так, відповідно до підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.

01.10.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Продавець) та фірмою «Дистрибусіон де мадерас ЕУКРА С.Л.» (Покупець) було укладено контракт №1-EV, за умовами якого продавець зобов'язався продати, а покупець прийняти пиломатеріали звичайної вологості (товар), порода та вимоги до пиломатеріалів зазначені в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного контракту на умовах Інкотермс в редакції 2000 р.: FCA (франко-перевізник) - м. Київ.

Відповідно до п.2.1 контакту продавець продає товар в кількості 300 (триста) метрів кубічних.

Згідно з п.3.2 контракту поставка товару здійснюється автомобільним транспортом. Продавець зобов'язаний забезпечити надійне навантаження на автотранспорт.

Поставка товару здійснюється виключно по специфікаціям, які погоджені між покупцем і продавцем (п.3.3 контракту).

Відповідно до п.3.4 контракту покупець зобов'язаний надати транспортний засіб для навантаження партії товару протягом 10 (десяти) робочих днів після попереднього прийому або оплати.

Пунктом 3.5 контракту встановлено, що навантаження і оформлення всіх митних документів має бути здійснене протягом 48 годин після надання покупцем перевізника.

Датою поставки вважається дата навантаження товару, зафіксована в транспортних а митних документах (п.3.6 контракту).

Згідно з п.4.1 контракту розрахунковою валютою встановлюється Євро.

Відповідно до п.4.3 контракту загальна сума даного контракту становить 60000 (шістдесят тисяч) Євро.

Оплата за прийнятий товар здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів після дати отримання по факсу або електронною поштою рахунку-фактури і специфікації відправленої продукції.

Згідно з п.6.1 контракту попередній прийом товару за кількістю та якістю здійснюється представником покупця на складі продавця.

Контакт вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання (п.11.1 контракту).

23.06.2015 між сторонами було підписано Додаткову угоду до контракту №1-EV від 01.10.2014, якою сторони внесли зміни до банківських реквізитів продавця.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було передано у власність фірмі «Дистрибусіон де мадерас ЕУКРА С.Л.» пиломатеріал дубовий у кількості 29 пачок, загальним об'ємом 19,436 м. куб. та загальною вартістю 3206,94 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) А№016628 від 21.01.2016.

Згідно інвойсу №4-EV від 16.01.2016 фірмою «Дистрибусіон де мадерас ЕУКРА С.Л.» було позивачеві сплачено вартість переданого товару, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача за період з 01.01.2016 по 31.01.2016.

Вказана операція була відображена позивачем в рядку 2 розділу І податкової декларації з ПДВ за січень 2016 року.

Судом встановлено, що експортована позивачем заготовка дубова обсягом 19,436 м. куб. була придбана ним у платника ПДВ - ДП «Підприємство БВК УДПС України в м. Києві та Київській області (№119)» за вищевказаною видатковою накладною №4 від 22.01.2016 у кількості 2,34 куб. м., а в іншому обсязі (17,094 куб. м.) - у неплатника ПДВ - ФОП ОСОБА_2

Так, 05.01.2016 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу товару, за умовам якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити пиломатеріали дубові (товар).

Відповідно до п.1.2 договору асортимент та кількість товару, який повинен бути поставлений за цим договором, зазначається у товарно-транспортних документах.

За розрахункову одиницю кількості товару сторонами приймається 1 (один) кубічний метр (п.1.3 договору).

Згідно з п.3.1 договору ціна за одиницю товару та загальна ціна товару, що поставляється продавцем за договором, зазначаються у товарно-транспортних документах на кожну партію відвантаження товару.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що загальна сума договору становить 500000,00 грн.

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки за товар проводяться наступним чином: на протязі 90 банківських днів з дати відвантаження товару, зазначеної в товарно-транспортних документах.

Згідно з п.6.1 договору продавець повідомляє покупцю про готовність товару до відправки за 3 календарні дні.

Відвантаження товару відбувається з бази продавця за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., с. Великі Дмитровичі (п.6.2 договору).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що право власності на поставлений товар переходить від продавця до покупця після підписання сторонами видаткової накладної. Приймання товару проводиться повноважними представниками.

Згідно з п.10.1 договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

З метою виконання умов вищевказаного договору, ФОП ОСОБА_2 було передано, а ФОП ОСОБА_1 прийнято у власність заготовку дубову обрізну (Мікс) 27*55-85*270-520 у кількості 17,094 куб. м. на загальну суму 17094,00 грн., про що свідчить накладна №1 від 19.01.2016, як підписана сторонами та скріплена печатками суб'єктів господарювання.

Перевезення товару здійснювалось Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнетрансервіс» та підтверджується товарно-транспортною накладною №478476 від 19.01.2016.

З матеріалів справи вбачається, що позивач розрахувався за отриманий товару у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №71 від 08.04.2016 на суму 17094,00 грн.

В акті перевірки та під час судового розгляду справи відповідач наполягав на нереальності господарської операції позивача з ФОП ОСОБА_2, посилаючись при цьому на податкову інформацію, відображену в довідці ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області від 15.04.2016 щодо проведення зустрічної звірки по основному контрагенту позивача - ФОП ОСОБА_2, в якій зазначено, що товарно-транспортна накладна, яка була складена під час перевезення товару від ФОП ОСОБА_2 до позивача, оформлена не належним чином; в книзі обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_2 не відображено інформацію щодо отримання доходу від реалізації вказаного товару, а ФОП ОСОБА_1 не надано доказів оплати послуг з транспортування, акта прийому-передачі товару.

У зв'язку з цим в акті перевірки зазначено, що звіркою ФОП ОСОБА_2 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з ФОП ОСОБА_1

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 10 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. N 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, суд приходить до висновку, що договори, видаткові і податкові накладні, рахунки є первинними документами, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між суб'єктами господарювання.

Таким чином, з урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Абзацом 4 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. N 996-XIV встановлено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що остання призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків.

Відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11 про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- «тимчасова» поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо);

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Судом під час дослідження господарської мети при укладення позивачем договорів з вищевказаними контрагентами було встановлено, що придбання позивачем у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та ДП «Підприємство Бориспільської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№119)» продукції зумовлено необхідністю виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки товару (заготівки дубової) «Дистрибусіон де мадерас ЕУКРА С.Л.» за контрактом №1-EV від 01.10.2014.

Отже, матеріалами справи підтверджується безпосередній зв'язок між правочинами, вчиненими позивачем з контрагентами ФОП ОСОБА_5 та ДП «Підприємство Бориспільської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№119)», та власною господарською діяльністю.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що під час перевірки позивачем не було надано доказів, які підтверджують використання ним у своїй діяльності обладнання та матеріально-технічної бази, зокрема власних виробничих потужностей для виконання робіт та/або надання послуг, наявності складських приміщень, оскільки послуги з розпилювання лісу надавались позивачу ДП «Підприємством Бориспільської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області» на підставі договору про надання послуг №Г-10 від 04.01.2016.

Не є переконливими и посилання відповідача на неналежне оформлення товарно-транспортних документів, з наступних підстав.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів,на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Разом з тим, вказані правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна або подорожний лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Більш того, відсутність товарно-транспортних накладних взагалі не спростовують факт придбання позивачем товару у ФОП ОСОБА_5 та реальність відповідної господарської операції, позаяк товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення.

Отже, доводи щодо неналежного оформлення товарно-транспортної накладної не є свідченням нездійснення господарської операції з поставки товару, адже за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна або його неналежне оформлення, не може бути підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Така правова позиція викладена, зокрема, в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.07.2015 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 48116026).

Крім того, Вищий адміністративний суд України в Інформаційному листі "Щодо підтвердження даних податкового обліку" від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 зауважив, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Також податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності тощо, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 р. в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. («Булвес» АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що показники господарської діяльності, відображені позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року, відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. У такій заяві платник податку зазначає про його відповідність або невідповідність критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті (п. 200.7 ст. 200 ПК України).

Згідно з п. 200.8 ст. 200 ПК України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Відповідно до п. 200.10 ст. 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування у разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою контролюючим органом з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, у разі якщо камеральна перевірка проведена не була або за результатами проведення перевірки податкове повідомлення-рішення не було надіслано платнику податку у строк, визначений цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать, що від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту в січні 2016 року в розмірі 10824 грн. було визначено позивачем правомірно, а тому, враховуючи, що саме ця сума податку була сплачена позивачем у звітному періоді постачальникам товарів/послуг, та приймаючи до уваги те, що вона не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового Кодексу України, що підтверджується Витягом з Системи електронного адміністрування ПДВ станом на 12.02.2016, ця сума цілком обґрунтовано була заявлена позивачем до бюджетного відшкодування.

При цьому, суд звертає увагу на те, що камеральна перевірка даних, заявлених позивачем у податковій декларації з ПДВ за січень 2016 року, мала бути проведена контролюючим органом, згідно положень вищевказаного пункту 200.10 статті 200 ПК України, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання (саме отримання, а не подання) податкової декларації.

Враховуючи, що податкова декларація була отримана контролюючим органом 16.02.2016, перевірка мала бути проведена до 17.03.2016 включно, чого відповідачем зроблено не було, у зв'язку з чим сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою контролюючим органом з 18.03.2016.

Пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після закінчення перевірки:

- або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету;

- або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу (п. 200.13 ст. 200 ПК України).

Судом встановлено, що відповідачем не був складений висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню позивачеві з бюджету, що призвело до невидачі ФОП ОСОБА_1 органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми бюджетного відшкодування за січень 2016 року в розмірі 10824 грн.

Натомість, Бориспільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області було винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.05.2016 за формою «В1», яким зменшено відповідну суму бюджетного відшкодування та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2706,00 грн., з підстав, які визнані судом неправомірними.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання спірного податкового повідомлення-рішення протиправним та його скасування, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість визначений Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 39 від 17.01.2011 (далі-Порядок № 39).

Відповідно до п. 6 Порядку № 39 у разі коли за результатами проведення перевірок платника податку з урахуванням вимог статей 73 і 83 Податкового кодексу України підтверджено достовірність нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, орган державної податкової служби складає висновок про суми відшкодування податку на додану вартість (далі - висновок), в якому зазначає суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

Згідно з п. 7 Порядку № 39 орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобов'язаний подати органові державної казначейської служби висновок протягом: трьох робочих днів після закінчення камеральної перевірки податкової декларації платника податку, який має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Пунктом 8 Порядку № 39 визначено, що державна податкова служба надсилає на постійній основі до Державної казначейської служби узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках. Порядок та строки надсилання такої інформації визначаються Державною податковою службою.

Відповідно до п. 9 Порядку № 39 на підставі висновку та узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку, протягом: трьох операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Отже, у разі підтвердження достовірності нарахованої позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, Броварська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, як правонаступник Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, зобов'язана скласти та надіслати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Київській області висновок про суму відшкодування податку на додану вартість.

Як зазначено вище, відповідачем було підтверджено достовірність заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2016 року у розмірі 10824 грн., оскільки у законодавчо встановлені граничні терміни (до 17.03.2016) камеральна перевірка проведена не була.

При цьому, правомірність визначення позивачем суми бюджетного відшкодування та її необґрунтоване зменшення відповідачем спірним податковим повідомленням-рішенням було встановлено судом при розгляді справи.

Проте, ані Бориспільською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, ані Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, не було направлено до відповідного територіального органу Державного казначейства України у встановлений п. 200.12 ст. 200 ПК України та п. 8 Порядку №39 строк висновок із зазначенням вищевказаної суми, яка підлягає відшкодуванню позивачу, що на думку суду, свідчить про протиправну бездіяльність з боку відповідача.

Відповідно до п.200.23 ст. 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Згідно з п. 200.17 ст. 200 Податкового кодексу України джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи бюджету, до якого сплачується податок.

Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 10824 грн.

При цьому, зміст викладених положень Податкового кодексу України та Порядку свідчить, що бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України та Порядком, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку.

Тобто чинним законодавством безальтернативно визначений алгоритм дій платника податків, контролюючого органу та органу казначейства у правовідносинах, пов'язаних з отриманням бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок у банку (системі електронного адміністрування ПДВ).

Цей порядок (алгоритм) не передбачає можливості отримання бюджетного відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями податкових органів, ухвалених за результатами перевірки сум ПДВ, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю.

Зокрема, таке розуміння вищевказаних положень законодавства міститься в постанові Верховний Суд України від 16.09.2015 (справа № 21-881а15).

Так, у вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

У зв'язку з цим Верховний Суд України зазначив, що правильним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Таким чином, суд погоджується з правомірністю позовних вимог в частині спонукання Броварську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області вчинити ті дії, від виконання яких відповідач безпідставно ухилився, а саме: подати до органу Державної казначейської служби України висновок із зазначення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету за податковою декларацією Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з ЗДВ за січень 2016 року в розмірі 10824 грн. Отже, в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що в податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року позивачем задекларована сума від'ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 418 грн., а в податковій декларації з ПДВ за березень 2016 року - в сумі 20000 грн. До вказаних декларацій позивачем були долучені необхідні Додатки 2, 3 та 4.

Однак, враховуючи, що відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України у разі наявності податкового боргу, його сума зменшується за рахунок від'ємного значення, та лише після погашення заборгованості підлягає бюджетному відшкодуванню, позивачеві було підтверджено бюджетне відшкодування лише на суму 17712 грн. за березень 2016 року. Сума бюджетного відшкодування за лютий 2016 року в розмірі 418 грн. та частина бюджетного відшкодування за березень 2016 року в розмірі 2288,00 грн. не були підтверджені у зв'язку з наявністю податкового боргу зі штрафних санкцій в розмірі 2706,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 19.05.2016.

Вказані обставини були доведені до відома позивача в листі Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 04.08.2016 №24/10/2-17.

Проте, враховуючи визнання судом протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2016, суд вважає, що зменшення належної позивачеві суми бюджетного відшкодування в розмірі 2706,00 грн. (418 грн. за лютий 2016 року та 2288,00 грн. за березень 2016 року) здійснено відповідачем неправомірно, а тому захист порушеного права позивача також потребує спонукання відповідача подати до органу Державної казначейської служби України висновок із зазначення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету за податковими деклараціями Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з ЗДВ за лютий 2016 року в розмірі 418,00 грн. та за березень 2016 року в розмірі 2288,00 грн. Отже, в цій частині позов також є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Проте, стосовно позовної вимоги ФОП ОСОБА_1 про повернення на його рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ суми податку в розмірі 13530,00 грн., стягнутої відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 19.05.2016, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.200-1.1 ст.200-1 Податкового кодексу України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку:

- суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України;

- суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України..

Згідно з п.200-1.3 ст.200-1 Податкового кодексу України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (SНакл), обчислену за такою формулою:

SНакл = SНаклОтр + SМитн + SПопРах + SОвердрафт - SНаклВид - SВідшкод - SПеревищ,

де:

SНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, податковими накладними, складеними платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних;

SМитн - загальна сума податку, сплаченого платником при ввезенні товарів на митну територію України;

SПопРах - загальна сума поповнення з поточного рахунку платника податку рахунка в системі електронного адміністрування податку, в тому числі рахунків у системі електронного адміністрування податку платника - сільськогосподарського підприємства, що обрало спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, зазначених у підпунктах "а" - "в" пункту 200 1.2 цієї статті;

SОвердрафт - сума середньомісячного розміру сум податку, які за останніх 12 звітних (податкових) місяців були задекларовані платником до сплати до бюджету та погашені чи розстрочені або відстрочені, а також задекларовані платником - сільськогосподарським підприємством, що обрав спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу;

SНаклВид - загальна сума податку за виданими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних;

SВідшкод - загальна сума податку, заявлена платником до бюджетного відшкодування з урахуванням сум коригувань, проведених за результатами перевірок;

SПеревищ - загальна сума перевищення податкових зобов'язань, зазначених платником у поданих податкових деклараціях з урахуванням поданих уточнюючих розрахунків до них, над сумою податку, що міститься в складених таким платником податкових накладних та розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Показники формули, визначеної цим пунктом, обраховуються з 1 липня 2015 року. Під час обрахунку показників S НаклОтр та S НаклВид також використовуються розрахунки коригування, складені починаючи з 1 липня 2015 року та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, до податкових накладних, складених до 1 липня 2015 року, що підлягали наданню покупцям - платникам податку. Для обрахунку показників S НаклОтр, S НаклВид та S Митн використовуються документи (податкові накладні, розрахунки коригування, митні декларації, аркуші коригування та додаткові декларації), складені починаючи з 1 липня 2015 року.

Під час обрахунку суми S Накл також використовуються показники, визначені пунктом 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Згідно з п.200-1.4 ст.200.1 Податкового кодексу України на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти:

а) з власного поточного рахунку платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу;

б) з власного поточного рахунку платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з цього податку;

в) з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України;

г) з бюджету в сумах надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість, повернутих платнику податків у порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

Пунктом 200-1.5 статті 200-1 Податкового кодексу України визначено, що з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов'язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у виданих податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов'язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.

Кошти, що надійшли на рахунки, визначені у підпунктах "а" - "в" пункту 200-1.2 цієї статті, автоматично перераховуються органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунок такого платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість та на спеціальний рахунок такого платника протягом наступного операційного дня. Реквізити такого спеціального рахунка платник - сільськогосподарське підприємство, що обрав спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, зобов'язаний зазначати у податковій звітності з податку на додану вартість.

На запит платника податку йому шляхом надсилання електронного повідомлення надається інформація про рух коштів на його рахунках у системі електронного адміністрування податку.

Кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200 1.5 статті 200 1 цього Кодексу та погашення податкового боргу з податку на додану вартість. (п.200-1.7 ст. 200-1 ПК України).

Як вбачається з Витягу з СЕА щодо суми податку, на яку платник податку на додану вартість має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, від 12.02.2016 №12299651, сума податку, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних становить, 10 823,81 грн. та складається з показника SНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податковими накладними та розрахунками коригування, зареєстрованими в Реєстрі.

Відповідно до Витягу з СЕА №4299712 від 04.03.2016 реєстраційна сума позивача складала - 417,33 грн., яка була розрахована наступним чином: 11 241,33 грн. (SНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податку податковими накладними та розрахунками коригування, зареєстрованими в Реєстрі) - 10824,00 грн. (SВідшкод - загальна сума податку, заявлена платником до бюджетного відшкодування з урахуванням сум коригувань, проведених за результатами перевірок).

Отже, заявлення позивачем до бюджетного відшкодування суми від'ємного значення за січень 2016 року в розмірі 10824 грн. зменшує відповідний показник реєстраційної суми.

Відповідно до Витягу з СЕА №18299864 від 18.04.2016 реєстраційна сума позивача складала - 46 759,43 грн., яка була розрахована наступним чином: 58 001,43 грн. (SНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податку податковими накладними та розрахунками коригування, зареєстрованими в Реєстрі) - 11 242, 00 грн. (SВідшкод - загальна сума податку, заявлена платником до бюджетного відшкодування з урахуванням сум коригувань, проведених за результатами перевірок).

Таким чином, після заявлення позивачем до бюджетного відшкодування суми від'ємного значення за лютий 2016 року в розмірі 418 грн. ця сума збільшила показник SВідшкод та, відповідно, зменшила розмір реєстраційної суми.

Згідно з Витягом з СЕА №18300210 від 18.08.2016 реєстраційні сума складає 13447,24 грн., яка була розрахована наступним чином: 88572,24 грн. (SНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податку податковими накладними та розрахунками коригування, зареєстрованими в Реєстрі) - 75125 грн. (SВідшкод - загальна сума податку, заявлена платником до бюджетного відшкодування з урахуванням сум коригувань, проведених за результатами перевірок).

Суд звертає увагу на те, що декларування позивачем у складі відповідної податкової звітності сум від'ємного значення до бюджетного відшкодування, на відміну від податкового кредиту, зменшує показники суми податку, на яку платник ПДВ має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, спірним податковим повідомленням-рішенням № від 19.05.2016 нарахування податкових зобов'язань не здійснювалося, оскільки було лише зменшено розмір заявленої до відшкодування суми податку на 10824 грн. та застосовані штрафні санкцій в розмірі 2706,00 грн.

При цьому, заборгованість зі штрафних санкцій, як було вказано вище, була погашена за рахунок непідтвердження суми бюджетного відшкодування за лютий 2016 року в розмірі 418 грн. та березень 2016 року в розмірі 2288,00 грн.

В свою чергу, відновлення у зв'язку з цим порушених прав позивача здійснюється шляхом спонукання відповідача подати до територіального органу Державної казначейської служби висновків про відшкодування сум від'ємного значення в загальному розмірі 13530,00 грн. (10824 грн. за січень 2016 року, 418 грн. за лютий 2016 року та 2288 грн. за березень 2016 року).

За таких обставин, матеріалами справи не підтверджується стягнення з рахунку позивача в системі електронного адміністрування ПДВ грошових зобов'язань, визначених податковим повідомленням-рішенням № від 19.05.2016, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір в сумі 3307,20 грн. (за одну майнову вимогу (551,20 грн.) та дві немайнові (1378 грн. х 2) підлягає стягненню на його користь з Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги обставини справи, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з таким розрахунком, щоб суб'єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об'єктивних обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати наказ Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1)» №142 від 19.04.2016.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 19.05.2016 №.

4.Зобов'язати Броварську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновки про відшкодування Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з бюджету суми податку на додану вартість: за січень 2016 року - в розмірі 10824 (десять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 00 коп., за лютий 2016 року - в розмірі 418 (чотириста вісімнадцять) грн. 00 коп., за березень 2016 року - в розмірі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 00 коп.

5.В іншій частині в позові відмовити.

6.Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в сумі 3307 (три тисячі триста сім) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 286, ідентифікаційний код 39463945).

7.Встановити для відповідача строк для надання суду звіту про виконання судового рішення - один місяць з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Дудін С.О.