Справа № 760/7619/16-а
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а-700/16
Справа №760/7619/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року Солом`янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

при секретарі Беро В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 22.04.2016 р. звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідча, в якому просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва щодо відмови йому здійснити призначення пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва призначити йому пенсію за віком у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС» з 01.03.2016 року.

Посилається в позові на те, що 01.03.2016 р. він подав заяву до Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак, листом від 15.03.2016 р. відповідач відмовив йому у призначенні пенсії, оскільки в наданій архівній довідці Галузевого архіву МО №179/1/1937 від 25.02.2016 р. про період перебування в зоні ЧАЕС не зазначено повністю ім`я та по-батькові.

Позивач вважає такі дії Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва незаконними, необґрунтованими та такими, які порушують його законні права та інтереси.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» за №1055 від 16.12.2015 року, було затверджено перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом злиття, а саме управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва реорганізовано шляхом злиття та створено Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Правобережному об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві було передано всі права та обов`язки трьох територіальних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві, які були ліквідовані шляхом реорганізації.

Ухвалою суду від 01.06.2016 року за клопотанням позивача в судовому засіданні було замінено відповідача, а саме Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м.Києва на Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав, наведених в позовній заяві, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того, представник позивача просив у разі задоволення позовних вимог включити до судових витрат та стягнути з Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві витрати на правову допомогу, яка надавалася адвокатом, у розмірі 3125,00 грн.

Представник відповідача Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Так, заперечуючи проти заявлених вимог, з урахуванням поданих письмових заперечень, посилалася на ту обставину, що згідно наданих позивачем документів не можливо встановити, що саме дана особа працювала у зоні відчуження ЧАЕС за період з 16.05.1986 р. по 25.05.1986 р. Також позивачем до своєї заяви не було надано документів, а саме довідки форми №122, у зв`язку з чим не вбачається документального підтвердження первинними документами кількості днів роботи/періодів роботи в зоні ЧАЕС. Тому законних підстав для призначення позивачу даного виду пенсії немає. На підставі наведеного просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

01 березня 2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додавши до заяви документи, необхідні для призначення пенсії.

Листом управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва № 3338/09 від 15.03.2016 р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з посиланням на те, що в наданій архівній довідці Галузевого архіву МО № 179/1/1937 від 25.02.2016 р. про періоди перебування в зоні ЧАЕС не вбачається повністю ім`я та по-батькові.

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, на 10 років.

Згідно зі ст. 65 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом..

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в МЮУ 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком, в тому числі, додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 р. № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Так, зокрема, відповідно до п. 2 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеними до 2 категорії, є особи, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 01.07.1986 р. - незалежно від кількості робочих днів; з 01.07.1986 р. по 31.12.1986 р. - не менше 5 календарних днів; у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 р. із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 05.08.1981 р. по 29.12.2005 р. проходив службу в Збройних Силах України та був звільнений за станом здоров`я відповідно до наказу НГШ-ГК ЗСУ №595 від 28.12.2005 р. за п. 67 п.п. б Указу Президента України від 07.11.2001 р. № 1053/2001 «Положення про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців».

Факт перебування у відрядженні ОСОБА_1 від військової частини НОМЕР_3 в район по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зону № 2 з 16 травня 1986 р. по 25 травня 1986 р. підтверджується посвідченням особи ОСОБА_1 від 18.06.1985 р., посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. від 15.04.1991 р. серії НОМЕР_2 , посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорії 2) від 31.03.1998 р. серії НОМЕР_1 , довідкою Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату від 12.01.2006 р., довідкою Київського міського військового комісаріату від 09.02.2006 р., копією послужного списку ОСОБА_1 .

Крім того, Витягом з протоколу № 27 від 21.01.1998 р. засідання Тимчасової комісії з питань проведення перевірки правильності видачі посвідчень «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» підтверджено правильність видачі ОСОБА_1 посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» категорії 2 від 31.03.1998 р. серії НОМЕР_1 .

Відповідно до архівної довідки № 179/1/1937 від 25.02.2016 року та № 61 від 07.06.2016 року Галузевого державного архіву Міністерства оборони України встановлено, що відповідно до «Выписки из приказа командира войсковой части 59208/по строевой части/» № 114 від 16.05.1986 р., ОСОБА_1 вважався таким, що вибув у район міста Чорнобиль для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з «Выпиской из приказа командира войсковой части 59208/по строевой части/» № 122 від 25.05.1986 р., ОСОБА_1 вважався таким, що прибув з району міста Чорнобиль після закінчення виконання робіт на Чорнобильській АЕС.

Даний період перебування в районі міста Чорнобиль у зв`язку із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується «Выпиской из личного дела», а також «Справкой» Військової частини НОМЕР_3 .

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що в наданій архівній довідці Галузевого архіву МО № 179/1/1937 від 25.02.2016 р. про періоди перебування в зоні ЧАЕС не вбачається повністю ім`я та по-батькові, відповідно до чого не має можливості встановити щодо якої особи видана довідка на підтвердження періодів роботи в зоні ЧАЕС, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 р., встановлено юридичний факт, яким визнано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_4 ), і вказаний в довідці Галузевого архіву МО № 179/1/1937 від 25.02.2016 р. « ОСОБА_2 » є однією і тією ж особою.

Таким чином, наведені документи підтверджують право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.71 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових i службових осіб, інших суб`єктів при здiйсненнi ними владних управлiнських функцiй на основi законодавства, в тому числi на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адмiнiстративних справ.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо вимог представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3125,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статтях 87, 90, 94, 95, 96, 97, 98 КАС України.

Частиною 3 ст. 90 КАС України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Таким є Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191- VI.

Відповідно до вказаного закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З наведених правових норм вбачається, що правовою допомогою в адміністративному процесі визнається допомога правового характеру лише адвоката або у визначених законом випадках іншого фахівця у галузі права, які її надають на підставі договору.

Крім того, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов`язані тільки з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених законом обставин: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Представником позивача на підтвердження оплати правової допомоги надано платіжне доручення № 113 від 03.08.2016 р., де платником зазначено ОСОБА_3 , яка не є стороною у даній справі, таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, відсутні правові підстави для відшкодування таких витрат відповідачем.

Суд приходить до висновку, що ув`язку із відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів , які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги та які відповідають вище встановленим вимогам, відсутні підстави для стягнення вказаних витрат.

Керуючись ст.ст. 14, 55, 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 1, 2, 5, 7-12, 16, 18, 69-71, 86, 90, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення пенсії задовольнити.

Визнати неправомірними діїуправління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.03.2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СУДДЯ: Кушнір С.І.