Справа № 308/3138/15-а
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3138/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Коціпак З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області до ОСОБА_1 Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області про визнання дій щодо стягнення грошових коштів з рахунків протиправними та поворот виконання рішення, -

встановив:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 07 жовтня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 10 жовтня 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області, правонаступником якого є Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області звернувся у порядку провадження у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області про визнання дій щодо стягнення грошових коштів з рахунків , які належать управлінню ПФУ протиправними та прийняття постанови про поворот виконання рішення.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 , знаходилося виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 712/23559/12, виданого 24.04.2013р. Ужгородським міськрайонним судом про зобовязання боржника ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року виходячи з розміру , встановленого ч.1 ст. 28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. На виконання вищевказаного виконавчого листа № 712/23559/12 , головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 - 02.08.2013 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання судового рішення.

ОСОБА_1 ПФУ листами № 12167/07 від 09.08.2013 року та № 9406/08 від 04.08.2014 року повідомило відповідача про виконання постанови суду в межах функціональних обов'язків, а саме ОСОБА_1 у терміни визначені державним виконавцем виконано постанову суду та проведено нарахування присуджених пенсійних виплат.

Позивач зазначає, що жодних порушень з боку управління допущено не було. Постанова суду управлінням виконана , сума нарахована, її виплата може бути здійснена тільки через органи Казначейства.

Однак, з невідомих підстав 28.01.2015 року та 30.01.2015 року з розрахункових рахунків ОСОБА_1 , які розміщені в Закарпатському обласному управлінні ПАТ Державний ощадний банк України відповідачем проведено списання коштів на загальну суму 56 739,17 грн. за виконавчим документом № 712/23559/12, та на виконання ухвали суду від 04.11.2013 року про зміну способу і порядку виконання судового рішення; постанови від 20.01.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 5158,10 грн.

Вважає, що державні виконавці позбавлені можливості проводити будь -яке списання коштів за виконавчими документами, згідно з якими боржниками є державні органи, тому стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства.

Позивач вказує, що згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Вважає, що вказані дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства, оскільки рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів і примусове виконання зазначеного виконавчого листа призвело до порушення майнових прав, свобод та інтересів держави в особі органу Пенсійного фонду України.

З посиланням на викладене позивач просить суд: визнати дії Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо стягнення грошових коштів з рахунків належних ОСОБА_1 - неправомірними та прийняти постанову про поворот виконання рішення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. В своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені в позові. В наступне судове засідання після оголошеної перерви в судовому розгляді представник позивача не зявилася, хоча про час та місце розгляду даної справи була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила.

Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, хоча про час та місце розгляду даної справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, зважаючи на належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та враховуючи тривалість розгляду даної справи , суд дійшов висновку, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності осіб, що не з'явилися на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, якими сторона обґрунтовує свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 2 ст. 11, ч. 2ст. 71 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 р. № 606-XIV та іншими нормативно-правовими актами.

Так, згідно з п.5 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті, в т.ч. рішень у справах щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За ч.3 цієї статті відповідачем у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності державноговиконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначаються положеннями Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" (зі змінами та доповненнями).

Пунктом 1 Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України №384/2011 від 06.04.2011 року визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Згідно змісту ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнен-ня коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ викону-ються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У зв'язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення, виплату коштів Верховною Радою України 05.06.2012 року було прийнято Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відповідно до ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною

програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до п.3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, який було затверджено постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року, рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів з боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Отже, на Пенсійний фонд України, як на центральний орган виконавчої влади, розповсюджується дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Як встановлено судом, на виконання виконавчого листа № 712/23559/12, виданого 25.04.2013р. Ужгородським міськрайонним судом про зобовязання боржника ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року виходячи з розміру , встановленого ч.1 ст. 28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, позивачем проведено нарахування відповідних коштів ОСОБА_3 та частково виплачено суму грошових коштів , про що було повідомлено органи ДВС листами № 12167/07 від 09.08.2013 року та № 9406/08 від 04.08.2014 року, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Не зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства, державним виконавцем вчинено ряд дій, які не відповідають чинним нормам законодавства. Зокрема, 27.01.2015р. виставлено платіжну вимогу № 4-795/15 на суму 1550,22грн. та 30.01.2015 року платіжну вимогу №4-795/15 на суму 55188,95 грн., що підтверджується листом Закарпатського обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України, копія якого долучена до матеріалів справи.

Обов'язок щодо забезпечення коштів по виплаті пенсій за судовими рішеннями покладено на органи Казначейства. Органи Пенсійного фонду України здійснюють виплату пенсійлише в межах видатків, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

При винесенні платіжних вимог про списання коштів, державним виконавцем не взято до уваги частину 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», яка говорить, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, тобто виключно органами Казначейства.

Незважаючи на вищенаведене, ОСОБА_1 Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області виставлено платіжні вимоги про списання коштів з рахунку, який відкритий у філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк», при цьому не враховується, що рахунки ОСОБА_1 Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді відкриті для фінансування пенсійних виплат, і на них не обліковуються кошти виділені Державним бюджетом для виплат по судових рішеннях.

Крім того, ст. 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 Положення «Про Пенсійний фонд України», основним завданням ОСОБА_1, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. ОСОБА_1 відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішеннябез поважних причин.

Вищевказаний висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 24.03.2015 року у справі 21-66а15.

Стаття 95 Конституції України визначає, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Таким чином, стягнення коштів з рахунку ОСОБА_1 Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області, що розміщений в Закарпатському обласному управлінні ПАТ Державний ощадний банк України на загальну суму 56 739,17 грн. на підставі платіжних вимог № 4-795/15 від 27.01.2015 р. та № 4-795/15 від 30.01.2015 р. є необґрунтованим.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 8 КАС України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності.Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на обставини справи , суд вважає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів правомірності дій, щодо списання коштів з рахунку ОСОБА_1 Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області, що розміщений в Закарпатському обласному управлінні ПАТ Державний ощадний банк України на загальну суму 56 739,17 грн. на підставі платіжних вимог № 4-795/15 від 27.01.2015 р. та № 4-795/15 від 30.01.2015 р.

Виходячи із норм викладених в ст. 71 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, а також те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем доказів щодо правомірності своїх дій щодо списання коштів з рахунку ОСОБА_1 Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області, суду надано не було, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, а тому приходжу до висновку ,що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до повного задоволення. Відповідач не довів законність своїх дій.

Згідно до статті 159 КАС України, судом у встановленому процесуальним порядком з'ясовані обставини справи, що підтверджуються належними і допустимими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, враховані норми матеріального права, якими врегульовані спірні відносини. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог законодавства, що призвело до порушення суб'єктивних прав позивача, які підлягають поновленню судом.

Крім того, із позовної заяви вбачається, що позивач УПФУ в м. Ужгороді Закарпатської області ставить вимогу про поворот виконання рішення, при цьому не зазначає якого саме судового рішення та не виклав свої вимоги, які необхідні при розгляді заяви про поворот виконання рішення суду.

Частиною першою статті 265 КАС України передбачено, що питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його нечинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі.

Згідно із частиною другою статті 265 цього Кодексу у випадках, встановлених частиною першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове судове рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання.

Відповідно до частини третьої вказаної статті якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, у якому знаходиться справа. Заяву про поворот виконання може бути подано протягом одного року з дня виникнення підстав для повороту виконання.

Згідно з частинами першою та другою статті 162 КАС за результатами розгляду звернення особи до суду з адміністративним позовом і в разі його задоволення можуть бути прийняті постанови: зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011, поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав.

Статтею 266 КАС України передбачено особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ. Зокрема, поворот виконання постанови про відшкодування шкоди, завданої суб'єктом владних повноважень каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, постанови про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також постано-ви про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Поряд із цим предметом спору в справі № 308/3138/15а є визнання протиправними дій відповідача , а не стягнення коштів на користь позивача, що не відповідає механізму регулювання таких правовідносин, закладеному законодавцем у зміст норми ст. 265 КАС України.

Враховуючи викладене, зважаючи на норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність у межах спірних правовідносин визначених ст. 265 КАС України підстав для повороту виконання рішення.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 р. № 606-XIV з наступними змінами та доповненнями,ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»,статтями 158-160, 161 , 163, 167, 181, 265-266 КАС України, Законом України "Про виконавче провадження", суд ,

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області до ОСОБА_1 Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області про визнання дій щодо стягнення грошових коштів з рахунків протиправними та поворот виконання рішення задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_1 Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо списання коштів з рахунку ОСОБА_1 Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області.

В решті вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4