Справа № 813/1140/16
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Справа № 876/5598/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

апелянта ОСОБА_3,

представника апелянта ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Старосамбірської районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, визнання незаконним і скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

05.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Старосамбірської районної державної адміністрації, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо незаконного звільнення з посади начальника управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації; визнати незаконним та скасувати п. 2 розпорядження відповідача від 15.02.2016 року «Про надання відпустки ОСОБА_1 з наступним звільненням»; поновити позивача на посаді начальника управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації з 17.03.2016 року; стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.03.2016 року до дня фактичного поновлення на роботі.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 2005 році розпочав державну службу на посаді заступника голови Старосамбірської районної державної адміністрації. Відповідним розпорядженням призначений на посаду начальника управління соціального захисту населення, шляхом переведення з посади заступника голови райдержадміністрації. 17.11.2010 року він був звільнений за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2014 року Старосамбірську РДА зобов'язано негайно поновити ОСОБА_1 на посаді. Відповідним розпорядженням позивач поновлений на посаді начальника УСЗН Старосамбірської РДА. У зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, розпорядженням Старосамбірської РДА від 23.12.2014 року № 214/07-01 К-1 з посади за п. 6 ч. 1 ст.40 КЗпП звільнено ОСОБА_3 Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2014 року у справі №813/903/15 звільнення ОСОБА_3 визнано незаконним, у зв'язку із порушенням відповідачем процедури звільнення. Розпорядженням відповідача від 05.01.2016 року № 1/07-01 К-1 ОСОБА_3 поновлена на посаді з 27.12.2014 року. 15.02.2016 року згідно п. 2 спірного розпорядження позивача звільнено у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. 08.02.2016 року позивач подав заяву з клопотанням про надання щорічної основної відпустки, яка відповідачем не розглянута. 12.02.2016 року позивач повторно подав заяву про надання щорічної основної відпустки за станом здоров'я та сімейними обставинами, яка також не була розглянута. 15.02.2016 року подана третя заява про надання відпустки вже без збереження заробітної плати. Відповідач надав позивачу відпустку без збереження заробітної плати з наступним звільненням. Вважає, що його звільнення не узгоджується із Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1999 року № 1374 "Про затвердження Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій", якою затверджено Порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій. Пунктом 1 вказаного порядку передбачено, що керівники управлінь, відділів, інших структурних підрозділів районних державних адміністрацій призначаються на посади та звільняється з посади головами державних адміністрацій за погодженням з відповідними обласними державними адміністраціями. Однак всупереч вимогам цього Порядку його звільнення відбулось без належного погодження з обласною державною адміністрацією Також, на думку позивача, при його звільненні з посади відповідач протиправно допустив помилкове застосування п. 6 ч. 1 ст.40 КЗпП, оскільки застосування даної норми було допущено в ширших підставах, ніж встановлено законодавством, що суперечить вимогам ст. ст. 19 і 43 Конституції України. Крім того, всупереч вимогам ст. 25 Закону України «Про відпустки» та ст. 40 КзПП його було звільнено під час перебування у відпустці.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними і скасовано п. 2 та п. З Розпорядження Старосамбірської районної державної адміністрації "Про надання відпустки ОСОБА_1 з наступним вивільненням" № 20/07-01 К-1 від 15.02.2016 щодо звільнення ОСОБА_5. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації. Стягнено з Старосамбірської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9132,34 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що спірне звільнення позивача, як особи яка раніше (ще з 13.03.2010 року) виконувала цю роботу, у зв'язку з поновленням ОСОБА_3, яка виконувала цю ж роботу з 17.01.2011 року не узгоджується і не передбачено нормами чинного трудового законодавства. Звільнення позивача згідно п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не відповідає істотним умовам цієї ж норми, оскільки позивач на посаді начальника управління соціального захисту населення з врахуванням рішення суду про поновлення на посаді працював ще з 13.03.2010 року по 16.03.2016 року. Відтак, він є особою яка виконувала цю роботу раніше. А звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що її поновлення на посаді начальника управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації відбулося на виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Відповідно ОСОБА_1 підлягав звільненню на підставі п. 6 ч. 1 ст.40 КЗпП. При цьому, іншого способу захисту трудових прав незаконно звільненого працівника, як його поновлення на займаній перед звільненням посаді, чинним законодавством не передбачено. В свою чергу суд першої інстанції, на думку апелянта, надав помилкове тлумачення п. 6 ч. 1 ст.40 КЗпП, безпідставно встановлюючи та врахувавши не передбачену даною нормою обставину хто з працівників (який поновлений на роботі, чи який підлягає звільненню) раніше виконував роботу в минулих періодах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, апелянта та його представника, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 13.03.2010 року розпорядженням Старосамбірської районної державної адміністрації за № 21-о/с позивач призначений на посаду начальника управління соціального захисту населення (том 1,а.с.139).

17.11.2010 року розпорядженням відповідача за №114-о/с, позивач звільнений за п. З, ч. 1 ст. 40 КЗпП України (том 1, а.с.140).

17.01.2011 року розпорядженням відповідача за № 5-о/с/01-17 на посаду начальника управління соціального захисту населення призначено ОСОБА_3 (том 1, а.с.141).

12.03.2014 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, визнано протиправним і скасовано розпорядження Старосамбірської РДА про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на посаді (том 1,а.с.81-88).

23.05.2014 року розпорядженням відповідача за № 82/07-01 К-1 "Про поновлення на роботі ОСОБА_1", скасовано попереднє розпорядження про звільнення та поновлено на посаді (том 1 ,а.с.81 -88).

23.12.2014 року розпорядженням відповідача за №214/07-01 К-1 ОСОБА_3 звільнено з посади згідно п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу(том 1,а.с.80).

08.07.2015 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, яка набрала законної сили 10.11.2015 року ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника управління соціального захисту населення відповідача(том 1,а.с.20-24).

05.01.2015 року розпорядженням відповідача за № 1/07-01 К-1 "Про поновлення на роботі ОСОБА_3Д.", скасовані попередні розпорядження про звільнення та поновлено на посаді(том 1,а.с.41).

15.02.2016 року розпорядженням відповідача за № 20/07-01 К-1 "Про надання відпустки ОСОБА_1 з наступним звільненням", згідно ст. 25 Закону України "Про відпустки" та керуючись пунктом 6 статті 40, статтею 44 Кодексу законів про працю України, оскільки постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015 року у справі № 813/903/75, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 року у справі № 876/876/8460/15 ОСОБА_3 поновлено на роботі, яку вона раніше виконувала, ОСОБА_1 запропоновано вакантні посади(том 1,а.с.8). У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 від запропонованої роботи відмовився, а іншої роботи, яку він міг би виконувати відповідно до його фаху і кваліфікації, в райдержадміністрації немає: 1. надати ОСОБА_1 - начальнику управління соціального захисту населення райдержадміністрації відпустку без збереження заробітної плати на 30 календарних днів з 16 лютого по 16 березня 2016 року включно; 2. звільнити ОСОБА_1, начальника управління соціального захисту населення райдержадміністрації 16 березня 2016 року у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 3. начальнику відділу бухгалтерського обліку та звітності управління соціального захисту населення райдержадміністрації (ОСОБА_6М.): провести з ОСОБА_1 повний розрахунок відповідно до чинного законодавства, а саме виплатити: вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку; грошову компенсацію тощо.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування п. 2 та п. З Розпорядження Старосамбірської районної державної адміністрації "Про надання відпустки ОСОБА_1 з наступним вивільненням" № 20/07-01 К-1 від 15.02.2016 року, поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації та стягнення з Старосамбірської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 9132,34 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як зазначено вище 15.02.2016 року розпорядженням відповідача ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 6 статті 40 Кодексу законів про працю України.

З матеріалів справи слідує, що однією з підстав позову є доводи ОСОБА_1 щодо порушення порядку погодження його звільнення.

Стосовно таких доводів позивача колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті стаття 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій очолюють відповідні підрозділи і несуть персональну відповідальність перед головами відповідних державних адміністрацій за виконання покладених на ці підрозділи завдань.

Керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1999 року № 1374 (який був чинним на час винесення відповідачем оскаржуваного розпорядження), керівники управлінь, відділів, інших структурних підрозділів районних, районних у містах Києві і Севастополі державних адміністрацій призначаються на посади та звільняються з посад головами державних адміністрацій за погодженням з відповідними обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Відповідно до п. 2 цього Порядку питання про призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації порушується головою відповідної місцевої державної адміністрації за наявності вакансії або обгрунтованих підстав для звільнення з посади. У разі наявності вакансії голова місцевої державної адміністрації у двотижневий термін звертається до відповідного міністерства, іншого центрального або місцевого органу виконавчої влади з пропозицією щодо кандидатури на посаду керівника управління відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації.

Згідно п. 6 цього Порядку, висновки щодо призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації не пізніше десяти днів з дня порушення даного питання надсилаються голові відповідної місцевої державної адміністрації і додаються до особової справи державного службовця за місцем роботи. Голова місцевої державної адміністрації у триденний термін з дня отримання висновку відповідного міністерства, іншого центрального або місцевого органу виконавчої влади видає в установленому порядку розпорядження про призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурною підрозділу місцевої державної адміністрації. Копії цих розпоряджень надсилаються до відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, обласної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Таким чином, звільненню керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів районної державної адміністрації обов'язково повинне передувати погодження у встановленому законодавством порядку відповідною обласною державною адміністрацією.

Пунктом 1 розпорядження Голови Львівської обласної адміністрації від 03.11.2010 року № 1270/0/5-10 «Про затвердження Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів районних державних адміністрацій» прийнятого на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.1999 року № 1374, передбачено, що останні призначаються та звільняються на посади за погодженням із відповідним управлінням, відділом або іншим структурним підрозділом, а також заступником голови обласної державної адміністрації.

З матеріалів справи слідує, що звільнення ОСОБА_1 було погоджено лише директором Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 15.02.2016 року № 02-1062.

Колегія суддів вважає помилковими посилання відповідача та апелянта в цій частині на розпорядження Голови Львівської обласної адміністрації від 07.08.2013 року № 513/0/5-13, прийнятого на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 року № 887 «Про затвердження Положення про департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації» та на п.1.4 Положення про управління соціального захисту населення Старосамбірської РДА, затвердженого розпорядженням Старосамбірської РДА № 192/01-04 від 23.06.2014, оскільки такі не виключають обов'язку погодження заступником голови обласної державної адміністрації на звільнення керівника управлінь, відділів, інших структурних підрозділів районної державної адміністрації.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з порушенням вимог зазначеного вище Порядку, а саме без погодження заступника голови Львівської обласної державної адміністрації.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про помилкове застосування відповідачем п. 6 ст. 40 КЗпП України, а саме, що для звільнення працівника на підставі вказаної норми при поновленні іншого необхідно встановити, хто з цих працівників виконував роботу на відповідній посаді раніше.

Так, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціального захисту населення з врахуванням рішення суду про поновлення на посаді працював ще з 13.03.2010 року по 16.03.2016 року. ОСОБА_3 ж виконувала цю роботу з 17.01.2011 року, а тому звільнення позивача не узгоджується і не передбачено нормами чинного трудового законодавства. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України таке звільнення не відповідає істотним умовам цієї ж норми, оскільки позивач є особою яка виконувала цю роботу раніше, а, отже, позивача по суті звільнено з непередбачених законом підстав.

При цьому, колегія суддів вважає, що порушення Старосамбірською районною державною адміністрацією порядку звільнення ОСОБА_3 з посади начальника управління соціального захисту населення, а саме не пропонування їй вакантних посад, не може бути підставою для звільнення позивача з даної посади після визнання незаконним звільнення ОСОБА_3, оскільки, як зазначено вище, у спірному випадку вона не може вважатись особою, яка виконувала роботу на цій посаді раніше у розумінні п.6 ст. 40 КЗпП.

Також колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. З п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто ті, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу IV цього Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу підлягає до стягнення сума 9132,34 грн., з 17.03.2016 року по 05.07.2016 року було 74 робочих дні, відповідно 74 х 123,41 грн. (за один робочий день) = 9132,34 грн.

Поряд з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, прийшовши до правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції помилково не зазначив дати, з якої позивача необхідно поновити на посаді.

З матеріалів справи слідує, що розпорядженням голови Старосамбірської районної державної адміністрації від 15.02.2016 року № 20/07-01 К-1 звільнено ОСОБА_1 з 16.03.2016 року.

Відповідно до п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.93 р. № 58 днем звільнення вважається останній день роботи.

Колегія суддів зазначає, що день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що останнім днем роботи було 15 березня 2016 року.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 підлягав поновленню на посаді начальника управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації з 16 березня 2016 року.

Також колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 9132,34 грн., однак суд першої інстанції помилково не зазначив за який час вимушеного прогулу така сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню на користь позивача за період з 17.03.2016 року до дня прийняття судового рішення про поновлення на відповідній посаді - 05.07.2016 року (включно).

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вирішивши справу по суті, помилково застосував норми матеріального права, що відповідно до п. 1 ст. 201 КАС України є підставою для зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст.160, 195, 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року у адміністративній справі № 813/1140/16 змінити, виклавши третій та четвертий абзаци резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації з 16 березня 2016 року. Стягнути з Старосамбірської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.03.2016 року по 05.07.2016 року в розмірі 9132,34 грн.(дев'ять тисяч сто тридцять дві гривні тридцять чотири копійки).

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.Я. Качмар

Повний текст постанови

виготовлений та підписаний

10.10.2016 року