Справа № 802/895/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 жовтня 2016 р. Справа № 802/895/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Цимбал В.А., Морозової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення про застосування адміністративного арешту майна

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про скасування рішення про застосування адміністративного арешту майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 25.05.2016 року відповідачем винесено рішення №5640/М/02-28-13-05 про застосування адміністративного арешту майна платника податків з підстав відмови платника у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення планової виїзної перевірки.

Вважаючи, що з її сторони жодної відмови у допуску до перевірки не було, що, як наслідок, свідчить про відсутність передбачених законом підстав для застосування адміністративного арешту, а також у зв'язку з порушенням відповідачем процедури та порядку застосування адміністративного арешту майна, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.09.2016 року, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької ОДПІ про застосування адміністративного арешту майна платника податків №5640/М/02-28-13-05 від 25.05.2016 року.

Позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, що викладені у адміністративному позові та просили їх задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечили, посилаючись на обґрунтованість та правомірність прийнятого Вінницькою ОДПІ рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 26.04.2016 року Вінницькою ОДПІ прийнято наказ № 572 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1", яким призначено документальну планову виїзну перевірку своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року.

За для доведення до відома позивача про заплановану перевірку, Вінницькою ОДПІ було сформовано повідомлення № 450, яким ФОП ОСОБА_1 проінформовано про те, що з 18.05.2016 року щодо неї буде проведено перевірку.

З метою реалізації вищезазначеного наказу, головному державному ревізору-інспектору Вінницької ОДПІ Морозовій О.О. було видано направлення на перевірку №194/13 від 18.05.2016 року.

18.05.2016 року головним державним ревізором-інспектором здійснено виїзд за місцем здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) з метою ознайомлення з направленням на проведення виїзної планової документальної перевірки, однак за адресою місяця здійснення діяльності позивач була відсутня. У зв'язки з цим, інспектором того ж дня було здійснено виїзд за адресою реєстрації ФОП ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), однак за цією адресою позивач також була відсутня.

Присутня у судовому засіданні в якості представника відповідача - державний ревізор-інспектор Морозова О.О. зазначила, що в ході телефонної розмови із ФОП ОСОБА_1, яка відбулась після встановлення відсутності позивача за вищезазначеними адресами, остання повідомила її про те, що нею подана до Вінницької ОДПІ заява про не допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки від 17.05.2016 року (вх.9950/м).

Так, у поданій заяві позивач зазначила, що враховуючи відсутність законних підстав для проведення її перевірки, та з огляду на віднесення ФОП ОСОБА_1 до категорії суб'єктів господарювання, щодо яких законодавством в 2016 році встановлено мораторій, а також оскарження нею до Вінницького окружного адміністративного суду наказу №572 від 28.04.2016 року, вона не може допустити посадових осіб контролюючого органу до проведення такої перевірки.

На підставі вищенаведеного державним ревізором-інспектором складеного Акт відмови ОСОБА_1 від допуску до проведення планової виїзної документальної перевірки №122/1305/НОМЕР_1 від 18.05.2016 року, який підписаний також ще двома головними державними ревізорами-інспекторами Вольвенком Р.О. та Боднюк Л.І.

Взявши до уваги відмову позивача від допуску посадових осіб Вінницької ОДПІ до перевірки, 25.05.2016 року начальником Вінницької ОДПІ Ковальчуком С.В. прийнято рішення №5640/М/02-28-13-05 про застосування умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1

Незгода позивача із вказаним рішенням зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаюсь щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, положеннями п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п. 77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Положеннями п. 77.6 ст. 76 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови (п. 81.2 ст. 82 ПК України).

Поряд із цим, відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Підпунктом 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Аналогічні за змістом положення відносно підстав застосування адміністративного арешту відображені у п.п. 3 п. 3.1 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №568 від 10.10.2013 року (далі - Порядок №568).

Відповідно до пунктів 94.4, 94.6 ст.94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

З аналізу наведених вище норм слідує, що застосування адміністративного арешту майна можливе за наявності двох самостійних обставин, як разом так і поодинці, зокрема: відмови платника податків від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення та відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу.

В даному ж випадку із матеріалів справи видно, що відповідачем виконано вимоги положень п. 81.1 ст. 81 ПК України, що, як наслідок, свідчить про наявність у Вінницької ОДПІ законних підстав для проведення документальної планової виїзної перевірки позивача.

Крім того, законність самого наказу № 572 від 26.04.2016 року "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1" підтверджена в судовому порядку за наслідками розгляду Вінницьким окружним адміністративним судом справи №802/713/16-а.

У свою чергу відмова позивача у допуску державного ревізора-інспектора до проведення перевірки слугувала приводом для складання посадовими особами Вінницької ОДПІ відповідного акту про відмову від допуску від 18.05.2016 року №122/1305/НОМЕР_1.

Поряд із цим, позивач обґрунтовуючи протиправність цього рішення вказує на відсутність факту її відмови від допуску посадових осіб відповідача до перевірки. Наведене мотивує тим, що державний ревізор-інспектор при виїзді на перевірку та встановивши її відсутність за місцем реєстрації чи здійснення господарської діяльності повинен був скласти акт про відсутність платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання), що не є тотожним поняттю відмови у проведені перевірки та не може бути підставою для наступного прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Зазначені вище доводи позивача суд оцінює критично з огляду на таке.

Так, дійсно, здійснивши вихід з метою ознайомлення позивача з направленням на проведення перевірки державний ревізор-інспектор встановив відсутність ОСОБА_1 за адресою здійснення позивачем діяльності та за адресою її реєстрації.

Разом із тим, необхідність у складанні акта перевірки місцезнаходження платника податків в даному випадку відсутня, оскільки адреси здійснення діяльності та місця реєстрації ФОП ОСОБА_1 є відомими, тоді як інспектором було встановлено лише фізичну відсутність позивача за цією адресою в момент виходу на перевірку .

Посилання позивача на положення розділу ХІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 року № 1588, у даному випадку не є доречними, оскільки сам вихід посадової особи Вінницької ОДПІ на перевірку ФОП ОСОБА_1 не був пов'язаний із необхідністю встановлення місцезнаходження платника податків. Тобто мети у вчинені таких дій відповідач не мав, а відомості про місцезнаходження позивача є підтвердженими в тому числі і самим позивачем.

Більше того судом встановлено, що в ході телефонної розмови головного державного ревізора-інспектора Морозової О.О. із ОСОБА_1, яка відбулася при здійсненні виходу на перевірку, остання повідомила інспектора про подачу заяви про не допуск посадових осіб до перевірки.

Суд звертає увагу позивача на те, що виникнення законних підстав для проведення перевірки платника податків законодавець пов'язує саме із виконанням контролюючим органом положень п. 81.1 ст. 81 ПК України, а підстави для складання акта про відмову у допуску до проведення перевірки визначені п. 81. 2 цієї ж статті ПК України. При цьому, на переконання суду, не має значення у який спосіб платником податків повідомлено про його відмову у допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: шляхом особистої відмови під час прибуття інспектора, чи у вигляді поданої без спілкуванням із інспектором заяви, оскільки в даному випадку має значення наявність самого факту такої відмови.

Факт відмови позивача від допуску до перевірки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, з чим власне й була пов'язана неможливість проведення перевірки позивача у визначені строки.

З огляду на викладене відсутні підстави ставити під сумнів обґрунтованість складеного посадовими особами Вінницької ОДПІ акту від 18.05.2016 року №122/1305/НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 від допуску до проведення планової виїзної документальної перевірки.

Поряд із цим, надаючи оцінку посиланням позивача на порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення п. 4.1 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків № 568, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 4.1 Порядку №568 керівник органу доходів і зборів (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 1) відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.05.2016 року начальник управління податків і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ Пульнікова І.В. звернулась до заступника начальника Вінницької ОДПІ Волкодава П.М. із службовою запискою про можливість застосування умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 У свою чергу заступник начальника Вінницької ОДПІ Волкодав П.М., розглянувши відповідні матеріали щодо відмови ФОП ОСОБА_1 у допуску до проведення перевірки, звернувся до начальника Вінницької ОДПІ із зверненням про застосування адміністративного арешту майна від 25.05.2016 року, з урахуванням якого начальником Вінницької ОДПІ й було прийняте оскаржуване рішення.

На думку позивача така процедура прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна не відповідає положенням п. 4.1 Порядку №568, оскільки звернення до керівника Вінницької ОДПІ мало бути ініційоване безпосередньо начальником управління податків і зборів з фізичних осіб як підрозділом, який уповноважений встановлювати відповідні обставини, а не заступником начальника Вінницької ОДПІ.

Із такими доводами позивача суд не погоджується з огляду на таке.

У процесі розгляду справи судом встановлено та сторонами не заперечується, що згідно внутрішніх наказів Вінницької ОДПІ "Про тимчасовий розподіл обов'язків між керівництвом Вінницької ОДПІ по координації роботи структурних підрозділів" на 2015, 2016 роки, "Про затвердження Регламенту Вінницької ОДПІ", на заступника начальника Вінницької ОДПІ Волкодава П.М. покладено обов'язок координації роботи управління податків і зборів з фізичних осіб.

Таким чином організація діяльності управління податків і зборів з фізичних осіб, як структурного підрозділу Вінницької ОДПІ, координується одним із заступників начальника податкового органу.

Натомість, із аналізу п. 4.1 Порядку №568 слідує, що зазначені положення не конкретизують необхідність подачі звернення про застосування адміністративного арешту безпосередньо керівником управління податків і зборів з фізичних осіб, а лише вказують на обов'язковість наявності такого звернення від іменні підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює обставини, які є підставою для застосування арешту.

В даному ж випадку заступник начальника Вінницької ОДПІ, до обов'язків якого віднесено координацію діяльності управління доходів і зборів з фізичних осіб, виходячи із внутрішньо-організаційної роботи Вінницької ОДПІ та її регламенту, в межах процедури застосування адміністративного арешту майна реалізував функцію підрозділу, яким встановлені обставини відмови ОСОБА_1 від допуску до проведення перевірки.

Тобто, подання заступником начальника Вінницької ОДПІ звернення до начальника Вінницької ОДПІ про застосування адміністративного арешту майна платника податків, на підставі матеріалів, зібраних управлінням податків і зборів з фізичних осіб, не може свідчити про недотримання відповідачем процедури порядку застосування адміністративного арешту майна, передбаченого п. 4.1 Порядку № 568 та порушення будь-яких прав позивача.

Відтак, враховуючи наявність у відповідача законних підстав на проведення перевірки ФОП ОСОБА_1, а також беручи до уваги відмову останньої від допуску до проведення такої перевірки, що згідно положень пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України є підставою для застосування адміністративного арешту, суд приходить до висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення №5640/М/02-28-13-05 від 25.05.2016 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

В силу положень ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд доходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович