Справа № 806/2073/15
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/48589/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Рецебуринського Ю.Й.,

Швеця В.В.,

за участю секретаря Лопушенко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Житомирського міського відділу УМВС України у Житомирській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на попередній посаді, зобов'язання надати щорічну відпустку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог), в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Житомирській області №96о/с від 10.04.2015р. про його переведення на посаду старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ємільчинського PB УМВС України в Житомирській області, поновити його на попередній посаді старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Житомирській області №542 від 17.06.2014р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність, зобов'язати УМВС України в Житомирській області надати щорічну відпустку за 2014 рік, стягнути з УМВС України в Житомирській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.04.2015р. по день поновлення на попередній роботі та 10000,00 грн. моральної шкоди, визнати незаконними та скасувати накази УМВС України в Житомирській області №815 від 22.06.2015р. та №172 о/с від 03.07.2015р. відповідно про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та звільнення з органів внутрішніх справ на підставі п."є" ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни), визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Житомирській області №234 о/с від 31.08.2015р. в частині його звільнення з 13.07.2015р.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.09.2015р., яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р., у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського MB УМВС України в Житомирській області.

Наказом УМВС України в Житомирській області №542 від 17.06.2014р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СВ Житомирського, Коростенського та Новоград-Волинського МВ УМВС України», зокрема, за неналежне виконання своїх службових обов'язків, порушення норм кримінального процесуального законодавства під час розслідування кримінального провадження №0000112, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.

Виданню вказаного наказу передувало службове розслідування, результати якого оформлено висновком, затвердженим начальником СУ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_6 12.06.2014р., яким визнано неналежним проведення досудового розслідування обставин ДТП у кримінальному провадженні №0000112 від 10.01.2014р. групою слідчих й, зокрема, старшим слідчим СВ Житомирського РВ капітаном міліції ОСОБА_4

Неналежне проведення досудового розслідування обставин ДТП виявилось в упередженому проведені допитів з виправдувальним ухилом, недолучення до матеріалів провадження відеозапису з камер зовнішнього спостереження, непроведення допитів всіх свідків та очевидців, непроведення за їх участю слідчих експериментів; крім того, позивач у всіх бланках процесуальних документів зазначив свою посаду як слідчий відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області, в той час як його посада - старший слідчий відділення розслідування ДТП слідчого відділу Житомирського MB УМВС України в Житомирській області.

Наказом УМВС України в Житомирській області від 10.04.2015р. №96о/с капітана міліції ОСОБА_4 призначено старшим дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ємільчинського PB УМВС України в Житомирській області, звільнивши його з посади старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод СВ Житомирського міського відділу цього ж УМВС.

Позивач ознайомлений із зазначеним наказом 13.04.2015р., однак від підпису про ознайомлення відмовився, про що складено відповідний акт.

Підставою видання наказу УМВС України в Житомирській області від 10.04.2015р. №96о/с було подання заступника начальника УМВС України в Житомирській області ОСОБА_7, згідно якого у зв'язку із службовою необхідністю, яка викликана метою зменшення наявного некомплекту в службі дільничних інспекторів міліції, з врахуванням досвіду роботи капітана міліції ОСОБА_4, набутого під час проходження служби в ОВС та на підставі пунктів 21, 42 "б" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114 (далі - Положення №114) запропоновано перемістити його по службі на посаду старшим дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ємільчинського PB УМВС України в Житомирській області.

Після видання наказу від 10.04.2015р. №96о/с у період з 10.04.2015р. по 16.06.2015р. позивач на службу не з'являвся й факт своєї відсутності, зокрема, у період з 01.06.2015р. по 16.06.2015р. не заперечує, обґрунтовуючи таку свою поведінку тим, що, на його думку, переведення на посаду дільничного Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області було незаконним.

Наказом УМВС України в Житомирській області від 22.06.2015р. №815 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за виявлену особисту недисциплінованість, низьку свідомість, систематичний невихід на роботу без поважних причин, безвідповідальне ставлення до виконання службових обов'язків, ігнорування вимог керівництва Житомирського МВ та Ємільчинського РВ, нетактовну поведінку при спілкуванні ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ України за п.64«є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом ОВС.

Вказаний наказ було реалізовано наказом УМВС України в Житомирській області від 03.07.2015р. №172о/с, в якому зазначено про звільнення позивача з 06.07.2015р.

В свою чергу, факт невиходу на службу до Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області капітана міліції ОСОБА_4 підтверджено висновком про результати службового розслідування цього факту від 16.06.2015р.

Наказом УМВС України в Житомирській області від 31.08.2015р. №234о/с внесено зміни до наказу від 03.07.2015р. №172о/с та датою звільнення позивача вказано 13.07.2015р., оскільки у період з 03.07.2015р. по 10.07.2015р. позивач перебував на лікарняному.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" №3460-ІV від 22.02.2006р. (далі - Дисциплінарний статут), за змістом ст.1 якого службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно зі ст.2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою.

У статті 12 Дисциплінарного статуту наведений вичерпний перелік видів дисциплінарних стягнень, що можуть накладатись на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни. Серед таких стягнень: 1) усне зауваження, 2) зауваження, 3) догана, 4) сувора догана, 5) попередження про неповну посадову відповідність, 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно положень ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування; при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Строки притягнення до дисциплінарної відповідальності встановлені статтею 16 Дисциплінарного статуту ОВС, згідно до якої дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку.

Отже, суди попередніх інстанцій, враховуючи, що відповідачем перед накладенням на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність проведено службове розслідування й при визначенні виду дисциплінарного стягнення враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, ставлення позивача до служби, його попередню поведінку, притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме стягнення накладено у встановлений ст.16 Дисциплінарного статуту строк, прийшли до висновку про законність оскаржуваного наказу УМВС України в Житомирській області №542 від 17.06.2014р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СВ Житомирського, Коростенського та Новоград-Волинського МВ УМВС України» в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність й відсутність підстав для його скасування.

Що ж до висновку судів про законність виданого УМВС України в Житомирській області 10.04.2015р. наказу №96о/с, то слід вказати на наступне.

Як передбачено ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом п.3 ч.1 ст.163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

Також в пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (cf. "Дюлоранс проти Франції", п. 34553/97, п. 33, від 21.03.2000р.; "Донадзе проти Грузії", n 74644/01, пп. 32 et 35, від 07.03.2006р.).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.23 та п.25 Рішення "Проніна проти України" від 18.07.2006р. вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Разом з тим, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Положенням №114, за змістом п.2 якого звання капітана міліції віднесено до середнього начальницького складу.

Відповідно до п.21 Положення №114 особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

Водночас, згідно з п.40 «а» Положення №114 призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується, що при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.

Згідно з п.42 Положення №114 переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: а) на вищі посади - в порядку просування по службі; б) на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров'я, віку та підготовки за новою спеціальністю; в) у зв'язку з початком навчання у закладах Міністерства внутрішніх справ - при звільненні зі штатної посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання; г) на нижчі посади - за підставами, передбаченими пунктом 45 цього Положення.

Рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.

Отже, переміщення осіб середнього начальницького складу по службі відповідно до п.42 Положення №114 провадиться на вищі, рівнозначні, нижчі посади за рішенням відповідного начальника з урахуванням думки прямих начальників цих осіб і колективу працівників за певних умов, зокрема, на рівнозначні посади - за службовою необхідністю, а також для доцільнішого використання з урахуванням ділових і особистих якостей цих осіб, стану здоров'я, віку та підготовки за новою спеціальністю.

Однак, спірний наказ про переміщення позивача не містить умов, за яких згідно з п.42 Положення №114 проведення такого переміщення можливе.

Подання ж заступника начальника УМВС України в Житомирській області ОСОБА_7 з клопотанням про переміщення позивача на посаду дільничного Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області містить суперечливі висновки щодо доцільності такого переміщення, оскільки поряд із зазначенням про наявність у ОСОБА_4 незнятих й непогашених дисциплінарних стягнень (аж до порушення перед керівництвом питання про звільнення з посади) наявне посилання на пункти 21 та 42 «б» Положення №114, необхідність зменшення наявного некомплекту в службі дільничних інспекторів міліції та досвід роботи капітана міліції ОСОБА_4, набутий під час проходження служби в ОВС, проте, вказана обставина залишилась поза увагою судів.

Разом з тим, питання наявності службової необхідності Ємільчинського PB УМВС України в Житомирській області в старшому дільничному інспекторі міліції сектору дільничних інспекторів міліції (на посаду якого призначено позивача) судами не досліджено, як і не надано оцінки доводам ОСОБА_4 про те, що внаслідок його переведення на посаду дільничного Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області у відділенні розслідування ДТП слідчого відділу Житомирського MB УМВС України в Житомирській області (в якому він працював до переведення) лишився лише один слідчий (хоча згідно штату їх мало бути 4), а також щодо того, що згідно з п.7.2 Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.11.2010р. №550 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.12.2010р. за №1219/18514, старший дільничний інспектор міліції повинен мати, зокрема, стаж роботи на посаді дільничного інспектора не менше трьох років, однак такий стаж у позивача відсутній.

Крім того, суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання законності наказу УМВС України в Житомирській області від 10.04.2015р. №96о/с про призначення позивача старшим дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ємільчинського PB УМВС України в Житомирській області та звільнення його з посади старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод СВ Житомирського міського відділу цього ж УМВС й зазначивши в рішеннях про те, що переміщення позивача відбулось в межах рівнозначних посад, не навели будь-яких мотивів та обґрунтувань, за яких вони прийшли до такого висновку.

Виходячи з викладеного, суди попередніх інстанцій прийшли до передчасних висновків у справі.

За правилами частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити усі обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Рецебуринський Ю.Й.

Швець В.В.