Справа № 813/2547/14
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Справа № 876/5788/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області, прокурора м. Львова, прокурора Галицького району м. Львова, Державної казначейської служби України, третьої особи Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про визнання протиправними дій і бездіяльності, відшкодування завданої шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 25.03.2014 року звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до прокуратури Львівської області, прокуратури м. Львова, прокуратури Галицького району м. Львова про визнання неправомірними дій та бездіяльності у цілому трьох відповідачів, визнання порушення прав позивача на ефективний засіб правового захисту в органах прокуратури, а саме порушення права позивача, гарантованого Законом України «Про прокуратуру» та ст. 13 Конвенції; посібництво у дискримінації, а саме у порушенні права позивача, гарантованого ч. 1 ст. 1 Протоколу 12 Конвенції, ст. 7 Загальної декларації прав людини прокуратурою Галицького району міста Львова; прямої дискримінації, а саме порушення права, гарантованого ст. 7 Загальної декларації з прав людини та ст. 1 Протоколу 12, ст. 14 Конвенції усіма відповідачами. Також позивач просив стягнути на відшкодування завданої йому моральної шкоди 30000 грн.

У подальшому 17 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав суду заяву про зміну позовних вимог в порядку ст. 51 КАС України. Згідно цієї заяви позивач виклав третю позовну вимогу в іншій редакції і просив суд визнати факт перешкоджання усіма трьома відповідачами в ефективному здійсненні права на підтримку заяви проти України в ЄСПЛ, а саме порушення ст. 34 Конвенції.

Судом першої інстанції було залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_2 казначейську службу України та в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 державне підприємство поштового звязку «Укрпошта».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає постанову суду прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права; з неповним зясуванням обставин, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеністю обставин, які суд вважає встановленими. В апеляційній скарзі зазначає, що дії органів прокуратури Львівської області при розгляді звернень позивача, пов'язаних з оскарженням дій службових осіб Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» при врученні йому поштової кореспонденції та розгляду його подальших звернень є протиправними. Зауважує, що відповідачами не було вжито заходів для встановлення обставин вчинення і осіб, причетних до злочину. Наразі з письмових пояснень прокурора вбачається, що розпочато досудове слідство за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 163 КК України слідчим міліції, повідомив апелянта про розслідування злочину і відібрав пояснення. Однак жодних процесуальних рішень щодо розслідування факту порушення таємниці листування йому надіслано не було. Відповідачами і судом першої інстанції не встановлено, яким чином до ОСОБА_1 потрапив лист Європейського суду з прав людини. Твердження суду першої інстанції про те, що 30 грудня 2013 року позивач отримав від Укрпошти відповідь на запит є безпідставним, адже цей лист було надано на інший запит ОСОБА_1 і тому він вимушений був звернутися до прокуратури Галицького району міста Львова. Відомості, зазначені у відповіді Укршпошти від 16 січня 2014 року, не відповідають дійсності. Працівник прокуратури Галицького району міста Львова викликав ОСОБА_1 для дачі пояснень щодо порушень, викладених у зверненнях позивача, однак 14 лютого 2014 року відповідач надіслав відписку на його заяву щодо неправомірності надавання повної інформації Укрпоштою на публічний запит. Суд першої інстанції допустив неповноту дослідження обставин справи, так як не викликав в судове засідання для дачі пояснень листоношу. Суд не зясував, чи є підтвердження находження листа Європейського суду з прав людини, адресованого ОСОБА_1 до поштового відділення і чи позивач отримував його. Також апелянт зауважив, що суд безпідставно застосував норми Закону України «Про звернення громадян», в той час як спірні правовідносини щодо неподання третьою особою регламентовано ст. 255 КУпАП, Законом України «Про доступ до публічної інформації». Також апелянт зауважив про порушення норм процесуального права при веденні процесу, зокрема, суд провів дебати, в той час як позивач згоди на дебати не давав. Виходячи з наведеного, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову.

17 серпня 2016 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в новій редакції, в якій виклав доводи аналогічні вищевказаним. Зауважив, що прокуратура неправомірно не внесла до ЄРДР відомості про злочин, передбачений ст. 161 КК України. Просив задовольнити позовні вимоги.

Позивач у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та дав пояснення, аналогічні викладеним у ній доводам. Зокрема, зазначив, що відповідачами порушено його права, які передбачені Європейською конвенцією з прав людини. Суд першої інстанції не встановив обставини справи та не дав їм належної оцінки, порушивши норми матеріального і процесуального права.

Представник прокуратури Львівської області ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та пояснила, що відповідачами було належним чином розглянуто заяви відповідача. Підстав для задоволення позовних вимог немає.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2013 року позивачем подано заяву до прокуратури Львівської області. У цій заяві ОСОБА_1 зазначив про порушення його конституційного права стосовно таємниці листування, а також повідомив про факт порушення ст. 8 Європейської конвенції з прав людини. Вказав, що порушення зачіпає і інтереси держави в світлі того, що відправником листа був Європейський суд з прав людини, який відправив 24 жовтня 2013 року йому листа, а 26 жовтня 2013 року цей лист був надісланий з Парижа до України. Однак цей лист ОСОБА_1 було отримано 23 грудня 2013 року за дивних обставин, а саме у розкритому конверті, на якому відсутні необхідні реквізити. При цьому конверт знаходився поміж вікном та дверима, тобто пріоритетний лист був доставлений у таємний спосіб невідомою особою. ОСОБА_1 вказав, що не може звернутися до суду з цивільним позовом через відсутність відповідача, який не встановлений. Тому просив, керуючись п. 2 ст. 4, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру» встановити обставини і умови, за яких було порушено його конституційне право і причинний звязок, а також встановити осіб відповідальних за описане у заяві, тобто особу відповідача, здійснити належне прокурорське реагування.

27 грудня 2013 року на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення позивача від 25 грудня 2013 року направлено за належністю в ГУМВС України у Львівській області та прокуратуру м. Львова.

У подальшому, звернення позивача від 25.12.2013 року на підставі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» прокуратурою м. Львова скеровано за належністю прокурору Галицького району м. Львова для перевірки з приводу правомірності дій працівників поштового відділення «Укрпошта» (лист від 31.12.2013 р. № 64-405-12) з надісланням копії супровідного листа ОСОБА_1

Прокуратурою Галицького району м. Львова звернення позивача від 25.12.2013 р. на підставі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» скеровано в межах компетенції в.о. начальнику Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області майору міліції ОСОБА_5 з інформуванням про це заявника.

30 грудня 2013 року ОСОБА_1 також надіслав начальнику пошти РПЦ №1 м. Львова інформаційний запит щодо доставки листів і, зокрема, листа на його імя з Європейського суду з прав людини (т. 1 а.с. 86).

Листом від 30.12.2013 р. за № 05-к-614-2589 Львівською дирекцію УДППЗ «Укрпошта» надано відповідь на запит ОСОБА_1, яким повідомлено, що в грудні 2013 року на адресу вул. Туган-Барановського, 3/1б, м. Львів, 79005 на ім'я ОСОБА_1 міжнародних поштових відправлень не надходило, доставка таких листів здійснюється через справну абонентську поштову скриньку. Також зазначено, що штемпелювання поштової кореспонденції відповідно до РК 117 Регламенту письмової кореспонденції (Конвенція Всесвітнього поштового зв'язку, Женева, 2008), не передбачено.

15 січня 2014 року ОСОБА_1 подав до прокуратури Галицького району м. Львова заяву про відсутність відповіді на його публічний запит щодо обставин і умов отримання ним листа з Європейського Суду з прав людини (т. 1 а.с. 91).

16 січня 2014 року Львівською дирекцією Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» також надано ОСОБА_1 відповідь № 08-57-133 на запит із відповідними розясненнями щодо доставки кореспонденції (т. 1 а.с. 92).

Позивач не погоджуючись із відповіддю (листом) Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта», подав заяву до прокуратури Галицького району м. Львова від 27.01.2014 р. про триваюче адміністративне правопорушення та повідомив про невчасне надання відповіді та неповноту наданої інформації, зазначив про протиправність дій працівників ЦПЗ № 1, пов'язаних із неналежним розглядом його інформаційного запиту від 30.12.2013 р., просив вжити заходів для надання повної інформації на його запит, скласти протокол про адміністративне правопорушення (т. 1 а.с. 92-94).

14 лютого 2014 року прокуратурою Галицького району міста Львова було надано відповідь ОСОБА_1, згідно якої за наслідками проведеної перевірки було встановлено, що на запит ОСОБА_1 посадовими особами Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» надано неповну відповідь із порушенням законодавства (т. 1 а.с. 95)

У подальшому Львівською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1 надіслано листа від 25.03.2014 року згідно якого йому за дорученням прокуратури Галицького району надано запитувану інформацію та повідомлено, що проведеною перевіркою встановлено, що внаслідок неналежного розгляду інформаційного запиту позивача, працівника ВТПМ Поштамту - ЦПЗ № 1 було притягнуто до відповідальності.

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідачів, звернувся до суду, зазначаючи про порушення його прав та інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачі, діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України; обґрунтовано; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до частини 2 статті 19 ОСОБА_6 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.

Питання практичної реалізації наданого громадянам ОСОБА_6 України права на звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, заявами або клопотаннями щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів чи скаргою про їх порушення визначаються Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених ОСОБА_6 та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 7 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» у разі, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 3 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Вимогами статті 12 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Прокурор здійснює нагляд за додержанням вимог законодавства щодо порядку розгляду скарг всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами.

Згідно п. 3.2 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 21 червня 2011 року № 9гн (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Інструкція), за кожним зверненням в прокуратурах усіх рівнів може бути виконана одна з таких дій: прийнято до розгляду; передано на вирішення до підпорядкованої прокуратури; направлено до іншого відомства; приєднано до скарги, що раніше надійшла, або до матеріалів кримінальної справи.

Звернення позивача до прокуратури Львівської області щодо порушення правил надсилання поштової кореспонденції та розкриття конверту з адресованим йому листом було у встановленому порядку направлено до підпорядкованої прокуратури та відповідного управління Міністерства внутрішніх справ України для здійснення перевірки викладених фактів та відповідного реагування.

Отже, враховуючи вказані норми законодавства, прокуратура Львівської області, прокуратура м. Львова, прокуратура Галицького району м. Львова діяли в межах передбачених частиною 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» та пунктів 3.2 та 4.5 Інструкції.

Прокуратура Галицького району міста Львова, надсилаючи заяву позивача щодо можливих неправомірних дій працівників поштового відділення для перевірки до Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області, діяла в межах чинного законодавства, адже до компетенції саме цього органу згідно частини 1 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України відносилося досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, в тому числі порушення таємниці листування.

При цьому, апеляційний суд доводи апелянта щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 163 КК України відхиляє, адже така бездіяльність може бути оскаржена згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України до суду в межах кримінального судочинства і не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апелянта про безпідставність застосування щодо спірних правовідносин Закону України «По звернення громадян» суд відхиляє, адже заява ОСОБА_1 була подана не в порядку кримінального провадження, а стосувалася порушення порядку доставки поштової кореспонденції.

Щодо неналежного розгляду прокуратурою Галицького району міста Львова заяви ОСОБА_1 про ненадання йому повної інформації на запит від 30 грудня 2013 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено у преамбулі Закону України «Про доступ до публічної інформації» він визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно з частиною 1 статті 1 вказаного закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ст. 20 вказаного Закону, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, прокуратура Галицького району міста Львова, отримавши заяву ОСОБА_1, в якій останній зазначив про порушення посадовими особами пошти ЦПЗ №1 м. Львова, здійснила перевірку викладених у ній доводів, за результатами якої було встановлено факт порушення строку надання інформації та неповноту відповіді і дано доручення відповідній установі усунути неповноту наданої інформації.

Про це було повідомлено ОСОБА_1 листом від 14 лютого 2014 року.

За дорученням прокуратури Галицького району м. Львова УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1 було надано відповідь на його запит про надання публічної інформації з розширеною інформацію. Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за результатами розгляду звернення позивача, згідно інформації Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 25.03.2014 р. за дорученням прокуратури Галицького району м. Львова внаслідок неналежного розгляду інформаційного запиту позивача, працівника ВТПМ Поштамту - ЦПЗ №1 було притягнуто до відповідальності (т. 1 а.с. 96).

Ця обставина також підтверджена інформацією третьої особи від 13 березня 2015 року (т. 1 а.с. 160)

Отже, з боку відповідача мало місце відповідне реагування на заяву позивача про порушення його прав і було вжито необхідних заходів з метою поновлення прав позивача, які були порушені внаслідок ненадання йому повної та своєчасної інформації на публічний запит розпорядником публічної інформації.

Доводи апелянта про безпідставне нескладання прокурором протоколу про адміністративне правопорушення, суд відхиляє, адже відповідачем було розглянуто заяву, надано відповідь позивачу та вжито заходів для усунення порушень його прав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що твердження позивача про його дискримінацію відповідачами, порушення його права на ефективний засіб правового захисту в органах прокуратури, а саме порушення права позивача, гарантованого Законом України «Про прокуратуру» та ст. 13 Конвенції; посібництво у дискримінації, а саме у порушенні права позивача, гарантованого ч. 1 ст. 1 Протоколу 12 Конвенції, ст. 7 Загальної декларації прав людини прокуратурою Галицького району міста Львова; прямої дискримінації, а саме порушення права, гарантованого ст. 7 Загальної декларації з прав людини та ст. 1 Протоколу 12, ст. 14 Конвенції є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачами не було порушено законних прав ОСОБА_1 в межах спору, що є предметом розгляду.

Відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для її задоволення з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Мотиви та доводи, наведені у апеляційній скарзі, висновків судів не спростовують і є безпідставними, оскільки відповідачем заяви позивача розглянуті, про результати розгляду повідомлено заявника, а тому суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року у справі № 813/2547/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_7

Повний текст виготовлено 04 жовтня 2016 року.