Справа № 814/1221/16
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 р.м. ХерсонСправа № 814/1221/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського окружного адміністративного суду, за участю третьої особи - Державної судової адміністрації України про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась з адміністративним позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду (далі-відповідач), за участю третьої особи - Державної судової адміністрації України, в якому просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами голови та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу:

- за період з 26.10.2014 року до 28.03.2015 року включно, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст.144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції Закону України "Про прокуратуру");

- за період з 29.03.2015 року до 08.09.2015 року включно, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст.147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд");

- за період 09.09.2015 року до 31.12.2015 року, виходячи з посадового окладу - 0,3 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50 відсоткового зменшення, з врахуванням фактично виплаченої заробітної плати.

Позов обґрунтований тим, що 22.11.2011 року позивача призначено на посаду секретаря судового засідання відділу забезпечення судового процесу та аналітично-статистичної роботи. 14.10.2014 року прикінцевими положеннями Закону України "Про прокуратуру" внесені зміни до ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", доповнено вказану норму абзацом другим, відповідно до якого розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 % посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Також, 29.03.2015 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VІІІ, в якому у абз. 2 ч. 1 ст. 147 наведена вищевикладена норма. Крім того, на виконання Закону № 192-VІІІ внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 268, відповідно до яких з 09.09.2015 року посадовий оклад секретаря судового засідання встановлено з коефіцієнтом 0,3 місячного посадового окладу судді місцевого суду. Незважаючи на законодавчі зміни щодо розмірів посадових окладів заробітна плата позивачу нараховувалась всупереч законодавству про оплату праці, чим порушено її конституційні права. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, позивач зазначає, що відсутність бюджетних асигнувань не є підставою для невиконання органом державної влади своїх грошових зобов'язань. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, справу розглядати без її участі.

Відповідач просив розглядати справу без його участі, в порядку письмового провадження та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Державна судова адміністрація України надіслала до суду письмові заперечення, за змістом яких третя особа вважає позов необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні з огляду на наступне. Згідно із частиною 2 статті 145 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності, зокрема місцевих та апеляційних судів здійснює ДСА України. Відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто без збільшення видатків з державного бюджету, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача. ДСА України звертає увагу на те, що підставою для відмови у здійсненні нарахування та виплати заробітної плати є не відсутність бюджетного фінансування, а відсутність механізму при здійсненні нарахування та виплати заробітної плати позивачу, так як, не приведення Кабінетом Міністрів України нормативно-правових актів у відповідність до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", на час виникнення спірних правовідносин, також унеможливлює виплату заробітної плати у визначеному Законом розмірі. Крім того третя особа зазначає, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Просить розглядати справу без участі представника ДСА України.

На підставі ст. 128 КАС України та з огляду на достатність наданих позивачем доказів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі представника відповідача в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом від 22.11.2011 року № 130-к ОСОБА_1 призначено на посаду секретаря судового засідання відділу забезпечення судового процесу та аналітично-статистичної роботи.

Підпунктом 6 "б" пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України "Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців" від 24.02.2003 року № 88-р, секретарі суду місцевих судів віднесені до 6 категорії посад державних службовців.

22.11.2011 року позивачу на підставі Закону України "Про державну службу" присвоєно 13 ранг державного службовця, а 22.11.2013 року - черговий 12 ранг державного службовця.

Відповідно до довідки, виданої Миколаївським окружним адміністративним судом, з 01.10.2014 року заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалась, виходячи з посадового окладу у розмірі 1218,00 грн., з 01.09.2015 року - 1378,00 грн., з 09.09.2015 року - 2067,00 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості позиції позивача щодо наявності підстав для перерахунку заробітної плати, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), яким частину 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ (далі Закон № 2453-VІ), доповнено абзацом другим: розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VІІІ (далі Закон № 192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, у статті 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Відповідно до частин 7 та 8 статті 33 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XII "Про державну службу" у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон № 3723-XII) умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду визначена постановою № 268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Зважаючи на те, що з 26.10.2014 року по 09.09.2015 року розміри окладів працівників суду, в тому числі секретаря судового засідання, не змінені, а законами України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28.03.2015 року не передбачено, Державна судова адміністрація, як головний розпорядник бюджетних коштів, не мала правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна висновок щодо застосування норм матеріального права міститься в постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року № 21-1726а16 та від 13 липня 2016 року № 21-1488а16.

Частиною 2 ст. 161 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу заробітну плату в повному обсязі з урахуванням надбавок до посадового окладу та премій за період 09.09.2015 року по 31.12.2015 року, виходячи з посадового окладу - 0,3 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50-відсоткового зменшення, суд зазначає наступне.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 644, на виконання пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", виклавши у новій редакції схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів, з приміткою про те, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Разом з тим суд відмічає, що у Державному бюджеті України на 2015 рік були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у розмірах без 50-відсотковго зменшення; правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо) не передбачали фінансового механізму реалізації такого права.

Таким чином, підставою для відмови у здійсненні нарахування та виплати заробітної плати у розмірі, зазначеному позивачем, є відсутність бюджетного фінансування та механізму нарахування та виплати заробітної плати у розмірі, встановленому з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 644.

Розглядаючи даний спір, суд враховує також позицію Конституційного Суду України, викладену у справі від 11.03.2010 року № 7-рп/2010 (справа про фінансове забезпечення діяльності судів), в якому суд зазначає, що в аспекті конституційних подань положення частини першої статті 130 Конституції України, а саме: "Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів", необхідно розуміти так, що:

- фінансування всіх судів в Україні повинне забезпечуватися державою виключно за рахунок коштів Державного бюджету України;

- від імені держави забезпечення фінансування судів здійснюють Кабінет Міністрів України шляхом розроблення та подання до Верховної Ради України проекту закону про Державний бюджет України та Верховна Рада України шляхом затвердження Державного бюджету України виключно законом України, здійснення контролю за його виконанням і прийняття рішення щодо звіту про його виконання;

- у Державному бюджеті України мають визначатися окремо для всіх судів України видатки на їх утримання, з подальшим забезпеченням повного і своєчасного виділення таких видатків;

- органи виконавчої влади беруть участь в організаційному забезпеченні функціонування судів і діяльності суддів у випадках та в порядку, передбачених Конституцією України та законами України.

Отже, наведені положення дають підстави для висновку, що Державна судова адміністрація України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, здійснювати перерахунок посадового окладу позивачу та виплату заробітної плати у відповідному розмірі. З огляду на те, що у спірний період посадові оклади працівників апаратів місцевих судів Кабінетом Міністрів України були змінені та застосовувались з урахуванням 50-відсоткового зменшення, суд не вбачає ознак протиправності в діях відповідача щодо не нарахування та невиплати заробітної плати позивачу у заявлених ним розмірах.

Таким чином суд вважає, що відповідач, як розпорядників бюджетних коштів, діяв у порядку, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, так як не наділений повноваженнями забезпечувати фінансування судів та визначати видатки на їх утримання.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак - відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Миколаївського окружного адміністративного суду, за участю третьої особи - Державної судової адміністрації України про зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 12.2