Справа № 2а-8949/11/1370
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2011-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2011 р. № 2а-8949/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Куч Ю.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Львівській області (далі ГУЮ у Львівській області), Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі ВДВС ГУЮ у Львівській області), Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ( далі - ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області) з вимогами визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови від 22.07.2011 року ВП №27767341 про відкриття виконавчого провадження та скасувати цю постанову. В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем при винесенні спірної постанови вимог ст.ст. 17, 18, 19, 21, 26 Закону України «Про виконавче провадження»та п.3.2.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, які полягають в тому, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена на підставі виконавчого документа, який не відповідає вимогам, визначеним даним Законом до такого документа, а також з порушенням правил підвідомчості.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином.

Відповідно до положень ст. 128 КАС України справа вирішена на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку про те, що позов не підлягає до задоволення, мотивуючи це наступним.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання в добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження»(в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2001 року, який набрав чинності з 09.03.2011 року) та покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (далі Закон № 2677-VI).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби визначені статтею 181 Кодексу адміністративного України.

Частина 2 статті 19 Конституції України зобовязала органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Судом встановлено, що 22.07.2011 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 27767341 з виконання виконавчого листа № 2а-1099/10 р., виданого 14.07.2011 року Камянко-Бузьким районним судом Львівської області про стягнення з ГУПФУ у Львівські області на користь ОСОБА_2 1000,00 грн. моральної шкоди.

Як на одну з підстав скасування оскаржуваної постанови позивач посилається на невідповідність виконавчого документа вимогам статті 18 Закону № 2677-VI, такі як відсутність дати прийняття і номера судового рішення, згідно з яким видано виконавчий документ, ідентифікаційного коду боржника та стягувача, а також невідповідність виконавчого листа № 2а-1099/10 р., вимогам Інструкції з діловодства в апеляційних і місцевих адміністративних судах, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 05.12.2006 року № 155.

Вимоги до виконавчого документа встановлені статтею 18 Закону № 2677-VI, частина перша якої передбачає, що у виконавчому документі повинні бути зазначені:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, власне імя та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код субєкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк предявлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обовязковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобовязаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

З наявної в матеріалах справи фотокопії виконавчого листа № 2а-1099/10 р. вбачається, що такий містить достатньо даних для ідентифікації боржника та стягувача, а також інші відомості, передбачені статтею 18 Закону № 2677-VI.

Доводи позивача про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не було стороною у справі № 2а-1099/10 р., тому не може бути боржником у виконавчому провадженні ВП № 27767341 з виконання виконавчого листа № 2а-1099/10 р., виданого 14.07.2011 року Камянко-Бузьким районним судом Львівської області, судом до уваги не беруться з тих підстав, що моральна шкода на користь ОСОБА_2 відповідно до рішення Камянко-Бузького районного суду Львівської області від 29.07.2010 року, залишеного без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2011 року, стягується саме з ГУ ПФУ у Львівській області.

Відповідно до п. 3.6.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 15.12.1999 року за № 865/4158, у разі, якщо після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження буде встановлено невідповідність виконавчого документа вимогам пункту 3 частини першої статті 19 «Про виконавче провадження», державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій у порядку установленому статтею 32 Закону, та негайно повідомляє стягувану про необхідність звернутись до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, про приведення виконавчого документа у відповідність до вимог чинного законодавства.

Наявна в матеріалах справи фотокопія виконавчого листа № 2а-1099/10 р., виданого 14.07.2011 року Камянко-Бузьким районним судом Львівської області, містить всі передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження»відомості, що виключає відкладення виконавчих дій.

Оскільки даний виконавчий документ відповідає вимогам Закону, то він підлягає до виконання.

Крім цього, Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило зазначену постанову з тієї підстави, що відповідач в порушення ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження»прийняв до виконання виконавчий документ, який не підлягає виконанню підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції.

Згідно пункту першого частини другої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження»на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Пенсійний фонд України, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001, є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообовязкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі, та управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах.

Відповідно до п.1.1. р. І Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30.04.2002 року № 8-2 (у редакції постанови правління ПФУ від 25.02.2008 року № 5-5) управління Пенсійного фонду України (далі Фонд) у районах, містах і районах у містах (далі Управління) є органами Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі регіональні управління), що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду.

Таким чином, Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області є територіальним підрозділом центрального органу виконавчої влади Пенсійного фонду України , тому доводи позивача про непідвідомчість ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області виконання виконавчого листа № 2а-1099/10 р., виданого 14.07.2011 року Камянко-Бузьким районним судом Львівської області, є помилковими.

З урахуванням викладеного, посилання позивача на порушення відповідачем при прийняті спірної постанови про відкриття виконавчого провадження ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними.

Встановлені судом фактичні обставини, підтверджені зібраними по справі доказами, спростовують доводи позивача про протиправність дій відповідача.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами, встановленими статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повно важення надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржувану позивачем постанову ВП №27767341 від 22.07.2011 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2а-1099/10 р., виданого 14.07.2011 року Камянко-Бузьким районним судом Львівської області, суд прийшов до висновку, що така прийнята з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження»та передбачених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, тому позов є безпідставним.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати не підлягають стягненню зі сторін.

Керуючись ст. ст. 7-14,69-71,86,87,94,159,160-163,167,181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 02 вересня 2011 року.

Суддя Хома О.П.