Справа № 812/291/16
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року справа №812/291/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Васильєвої І.А., Ханової Р.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 р. у справі № 812/291/16 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа Лисичанський міський суд Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України, третя особа Лисичанський міський суд Луганської області, в якій з урахуванням уточнення просила, визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та невиплати мені заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі Закон № 2453-VI) (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 01.01.2016, відповідно до статті 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII (далі Закон № 192-VIII); зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до статті 144 Закону № 2453-VI (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 по 01.01.2016, відповідно до статті 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII) в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо) (а.с.2-4, 31-33).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у задоволенні вказаного вище позову відмовлено (а.с.80-82).

Позивач, не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, звернулась із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.90-94).

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що 14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII), яким внесено зміни до Закону № 2453-VI, згідно статті 144 якого визначено розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Таким чином, на думку апелянта з 26.10.2014 законодавчо визначено розмір посадового окладу працівника апарату суду. Крім того, зазначено, що Законом № 192-VIII який набрав чинність 29.03.2015, затверджено нову редакцію Закону № 2453-VI. Частина 1 статті 147 Закону № 2453-VI визначає, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Кабінет Міністрів України покладені на нього обовязки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із законами у тримісячний строк не виконав. З урахуванням викладено та практики Європейського суду з прав людини, аргументи про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобовязань, не можуть бути підставою для невиконання відповідачем вимог закону.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

ОСОБА_2 з 01 березня 2013 року на підставі наказу від 28 лютого 2013 року № 4 працює на посаді помічника судді Лисичанського міського суду Чорнобривко Л.Б. тимчасово зі збереженням одинадцятого рангу державного службовця, що підтверджується записами в трудовій книжці АХ № 211353. 01.03.2015 позивачу присвоєно черговий десятий ранг державного службовця. (а.с. 6-8).

З наданого Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі ТУ ДСА в Луганській області) розрахунку вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 з жовтня 2014 року по 01.09.2015 розраховувалась виходячи з посадового окладу у розмірі 1218,00 грн, з 01.09.2015 по 08.09.2015 - виходячи з посадового окладу у розмірі 1378,00 грн, а з 09.09.2015 по 31.12.2015 посадовий оклад ОСОБА_2 становив 2756,00 грн. (а.с. 52)

07 квітня 2016 року позивач звернувся до ТУ ДСА в Луганській області із заявою, в якій просила провести перерахунок її заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 та з 29.03.2015 по 01.01.2016, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений ч. 1 ст. 144 Закону № 2453-VI, та відповідно до статті 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII), а також виплатити їй недоплачену заробітної плати (а.с.53).

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області листом від 08.04.2016 № 580/16 розяснило головам місцевих судів Луганської області та керівникам апарату суду про те, що постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 № 3 «Про Довідку щодо результатів вивчення узагальнення практики застосування адмінсудами положень Закону № 2453-VI має рекомендаційний характер, а тому підстави для перерахунку заробітної плати працівника апарату суду відсутні (а.с.54).

Не погодившись з діями відповідача позивач звернулась до суду із вимогами про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання останнього здійснити їй перерахунок заробітної плати на підставі абзацу другого частини першої статті 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII) та абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 1697-VII).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог дійшов до висновку про відсутність бездіяльності відповідача у нездійсненні перерахунку та виплаті заробітної плати позивачу з 28.03.2015 виходячи з розміру посадового окладу, встановлений абзацом другим частини першої статті 147 Закону № 2453-VI, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку заробітної плати на підставі вимог абзацу другого частини першої статті 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII) та абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 1697-VII), та як наслідок наявність підстав для перерахунку в рамках діючого законодавства посадового окладу позивачу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон № 1697-VII, яким внесено зміни до статті 144 Закону № 2453-VІ, зокрема передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобовязано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної ОСОБА_3 України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом № 192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, у статті 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобовязано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин 7, 8 статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою № 268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року.

Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697- VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обовязки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Ураховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Наведені висновки викладені у постановах Верховного суду України від 12 липня 2016 року по справі № 21-1726а16, від 13 липня 2016 року по справі № 21-1888а16.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Додатком 47 до Постанови № 268, в редакції чинній з 09.09.2015, схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів приведена у відповідність до абзацу другого ч.1 ст.147 Закону № 2453-VI але з приміткою, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду, що підлягає врахуванню з огляду на п.9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік»

Посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини та Конституційного Суду України, колегією суддів не приймаються, оскільки зазначені рішення прийнято до змін законодавства, що регулюють спірні правовідносини та не регулюють спірні правовідносини.

Крім того, відповідно рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, суд даючи офіційне тлумачення, зокрема, статті 95 Конституції України, зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості (пункт 1 резолютивної частини).

Таким чином, нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснено відповідно до чинних нормативних актів, оскільки фінансування здійснюється в межах ресурсів державного бюджету України.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята відповідно до вимог матеріального та процесуального права, тому залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 р. у справі № 812/291/16 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 р. у справі № 812/291/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Е.Г. Казначеєв

Суддів: І.А. Васильєва

ОСОБА_3