Справа № 814/906/16
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/906/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу командира військової частини від 26.01.16, п.2 наказу начальника Генштабу від 21.01.16 в частині звільнення зі служби у запас за пунктом «е» (через службову невідповідність) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наказу начальника Генерального штабу від 14.12.15 №488 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», поновити на посаді командира взводу зв`язку батареї управління військової частини НОМЕР_1 з 26.02.15,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач не вчиняв інкримінованого правопорушення, службове розслідування проводилось з численними порушенням Статуту, рішення про звільнення було прийнято з порушенням строку, визначеного статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, причини його звільнення є особистими конфліктними відносинами з командиром військової частини НОМЕР_1 .

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України з 01.08.09, мав військове звання старший лейтенант та з 23.07.13 займав посаду командиру взводу зв`язку батареї управління військової частини НОМЕР_1 .

14.10.15 року з 17:00 год. старший лейтенант ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №287 для своєчасного прийняття та доведення сигналів (команд, розпоряджень) заступив у добове чергування черговим вузла зв`язку військової частини до 17:00 год. 15.10.15.

14.10.15 року біля 22:00 год. під час перевірки несення служби на бойових постах вузла зв`язку черговим майором ОСОБА_2 було встановлено відсутність на робочому місці чергового вузлу зв`язку старшого лейтенанта ОСОБА_1 .

На виклик по телефону ОСОБА_1 повідомив про знаходження за межами військової частини та відмовився від термінового прибуття на службу.

15.10.15 року близько 7:30 год. ОСОБА_1 прибув до військової частини маючи ознаки вживання спиртних напоїв. Від визначення ступеню алкогольного сп`яніння в наркологічному диспансері відмовився. ОСОБА_1 було оглянуто лікарем військової частини та зафіксовано факт алкогольного сп`яніння.

За цим фактом було проведено розслідування, результати якого затверджено 28.11.15 командиром військової частини НОМЕР_1 .

30.11.15 року командування частини було проведено бесіду з ОСОБА_1 , під час якої повідомлено про те, що за результатами службового розслідування встановлено його вину та буде підготовлено клопотання про накладення дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю». Під час проведення бесіди старший лейтенант ОСОБА_1 свою вину у правопорушенні визнав.

30.11.15 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №866 «Про результати службового розслідування», відповідно до якого вирішено клопотати за порушення статутних правил несення внутрішньої служби, що не спричинило тяжких наслідків, вимог статей 11, 17, 59, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Інструкції чергового вузлу зв`язку «Разгар», про накладення на командиру взводу зв`язку батареї управління частини старшого лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби.

14.12.15 року начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України видано наказ №488 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким вирішено за порушення статутних правил несення внутрішньої служби, що не спричинило тяжких наслідків, вимог ст.11, 17, 59, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Інструкції чергового вузлу зв`язку «Разгар», на командира взводу зв`язку батареї управління частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

26.01.16 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №26 на підставі наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України видано наказ №488 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 14.12.15 року, виключено старшого лейтенанта ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час вчинення зазначеного правопорушення у позивача було 6 не знятих дисциплінарних стягнень, 26.11.15 під час проведення службового розслідування позивачем було допущено новий факт не виходу на службу, у відповідачів були підстави для застосування стовно нього такої міри дисциплінарного відповідальності, як звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

За змістом статті 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України усі військовослужбовці добового наряду повинні твердо знати, неухильно й сумлінно виконувати свої обов`язки, наполегливо домагаючись додержання розпорядку дня та правил внутрішнього порядку. Без дозволу чергового частини військовослужбовці добового наряду не мають права припиняти чи передавати будь-кому виконання своїх обов`язків.

Водночас, службовим розслідуванням встановлено, що позивач самовільно припинив виконання своїх службових обов`язків щодо несення чергування у добовому наряді, покинув військову частину, на вимогу чергового військової частини відмовився терміново повернутися в її розташування, а по поверненню мав ознаки вживання алкоголю.

Вказані обставини підтверджені, у тому числі, поясненням очевидців подій: військовослужбовців військової частині НОМЕР_1 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 , актом огляду на наявність алкогольного сп`яніння від 15.09.15.

Крім того, ОСОБА_1 погодився з висновком лікаря про наявні ознаки алкогольного сп`яніння, про що свідчить його власноручний запис на акті.

При цьому, строки притягнення до відповідальності, передбачені статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідачами не порушені.

Отже, з огляду на те, що на час вчинення зазначеного правопорушення у позивача було 6 (шість) не знятих дисциплінарних стягнень, 26.11.15 року під час проведення службового розслідування позивачем було допущено новий факт не виходу на службу, у відповідачів були підстави для застосування стовно нього такої міри дисциплінарного відповідальності, як звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Суд передусім відзначає, що всі обов`язки позивача чітко визначені у Статуті Внутрішньої служби Збройних сил України та у Дисциплінарному статуті Збройних сил України, були чинними на час подій у справі, а відтак надавали позивачу можливість передбачити наслідки своїх дій.

Тому суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення становило достатню законну підставу для накладення дисциплінарного стягнення

Крім цього, суд відзначає, що позивач, займаючи таку високу посаду - командир взводу батареї управління військової частини НОМЕР_1 , був пов`язаний обов`язком зважувати все, що стосувалося виконання його професійних завдань та виконання своїх обов`язків.

Отже, надавши особисто пояснення 19.10.2015 року про обставини скоєння дисциплінарного проступку, позивач підтвердив зазначені обставини, яки викладені у оскаржуваних наказах та матеріалах службового розслідування.

А відтак, доводи ОСОБА_1 , що зміст таких пояснень був викладений за домовленістю із командиром, який пообіцяв лише обмежитись доганою, колегія суддів відхиляє.

Водночас доводи апелянта про те, що підпис в акті свідчить лише про його ознайомлення з ним колегією суддів відхиляються, адже в акті позивачем власноруч написано: "з висновками лікаря згоден" (а.с. 23).

У матеріалах справи не було нічого такого, що підтверджувало би міркування позивача про те, що звинувачення проти нього були надміру широкими, політично зумовленими та насправді були відплатою за його принципову позицію при виконанні своїх обов`язків. Навпаки, рішення відповідача було аргументоване та ґрунтувалося на достатніх доказах.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року у справі № 814/906/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду 10 жовтня 2016 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин