Справа № 815/5930/15
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

06 жовтня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/5930/15

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського Валерія Івановича на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського Валерія Івановича про визнання протиправним та скасування наказу,

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського Валерія Івановича (далі - уповноважена особа Фонду) в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 08 квітня 2015 року №164/1 у частині визнання нікчемною угоди №080840 від 13 лютого 2015 року, укладеної між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

В обґрунтування зазначено про порушення уповноваженою особою Фонду ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка передбачає вичерпний перелік підстав для визнання правочинів неплатоспроможного банку нікчемними, що позбавило його можливості отримати суму відшкодування, яка гарантована чинним законодавством України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк» Славінського В. І. від 08 квітня 2015 року №164/1 у частині визнання нікчемною угоди №080840 від 13 лютого 2015 року, укладеної між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, посилаючись на неповне та неправильне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, уповноважена особа Фонду подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник апелянта в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники судового процесу до суду не з'явилися, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13 лютого 2015 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_3, особою, що відкриває вкладний (депозитний) рахунок на користь третьої особи ОСОБА_1 укладено угоду про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №080840 (а.с.9).

Відповідно до даного договору сума вкладу склала 20 000,00 доларів США, строком до 13 березня 2015 року, вкладний рахунок №1237.

Постановою Правління НБУ від 04 грудня 2014 року №777/БТ даний Банк було віднесено до категорії проблемних та встановлено згідно п.2 цієї Постанови певні обмеження в його діяльності.

13 лютого 2015 року Правлінням Національного банку України була прийнята постанова №105 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації АБ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АБ «Златобанк».

08 квітня 2015 року уповноваженою особою Фонду прийнято наказ №164/1 про затвердження переліку нікчемних транзакцій та правочинів, яким визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку (додаток№1 і додаток №2) (а.с.52), серед яких визнано нікчемним правочин та транзакції ОСОБА_1 за угодою №080840 від 13 лютого 2015 року (а.с.53).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що уповноваженою особою Фонду не надано відповідних доказів на підтвердження нікчемності угоди №080840 від 13 лютого 2015 року, укладеної між позивачем, ОСОБА_3 та ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Колегія суддів вважає, що зазначена правова позиція суду першої інстанції побудована на неправильному застосуванні норм матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Вирішуючи дану справу суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ передбачено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 16 лютого 2016 року (справа № 826/2043/15) та від 15 червня 2016 року (справа № 826/20410/14).

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У даній справі судом встановлено, що Банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.1 ст.157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом порушено норми матеріального права, а провадження у справі - закриттю, так як даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського Валерія Івановича - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського Валерія Івановича про визнання протиправним та скасування наказу - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова