Справа № 229/1811/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Панова Т.Л.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року справа №229/1811/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 01 вересня 2016 р. у справі № 229/1811/16-а (головуючий І інстанції Панова Т.Л.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Дружківці Донецької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2.(далі - позивач, апелянт) звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Дружківці Донецької області (далі - відповідач) в якому просив визнати протиправним рішення відповідача від 25.05.2016р № 178132 про відмову у поновленні виплати йому раніше призначеної відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ пенсії за вислугу років та виплаті заборгованості суми пенсії, не отриманої ним з вини органу, що призначає і виплачує пенсію; зобов'язати відповідача поновити з 01.01.2016р. виплату йому раніше призначеної пенсії за вислугу років та виплатити йому заборгованість суми пенсії, не отриманої ним з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 01 вересня 2016року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Дружківці Донецької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії - було відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що на момент припинення виплати пенсії позивачу, також і на момент відмови йому в поновленні пенсії, положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213 - VIII , також положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 911 від 24.12.2015року, норми ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" є діючими і такими, що не визнанні неконституційними.

Не погодившись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що Рішенням УПФУ в м.Дружківці від 25.05.2016р № 178132 йому відмовлено в поновлені виплати пенсії з посиланням на ч.7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001р. Вважає рішення таким, що порушує його права, вимоги Конституції. Зміст та обсяг досягнутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. А факт того, що на теперішній час він працює в органах місцевого самоврядування не має правового значення для поновлення виплати призначеної йому пенсії. Вважає, що відповідач не довів правомірності оскаржуваного рішення, не надав суду доказів законності оскаржуваного рішення, в своїх запереченнях обмежився лише посиланнями на окремі норми законодавства України та їх вільним і необгрунтованим тлумаченням. Вважає, що має застосовуватися Конституція при розгляді даної справи, яка має найвищу юридичну силу і її норми є нормами прямої дії. Не заперечує факт отримання ним пенсії за січень 2016року.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача до судовому засіданні зазначив, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає останні необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Дружківці з 17 березня 2016року, йому призначена пенсія за вислугу років у відповідності до Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 80% . (а.с.35)

З 14 січня 2016року виплата позивачу вказаної вище пенсії була припинена Управлінням Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015року № 213-VIII. (а.с.34)

Судом встановлено, що з 14 січня 2016року позивач працює в органах місцевого самоврядування на посаді заступника голови з питань діяльності виконавчих органів ради. Пенсія за січень 2016року позивачу виплачена.

Вказані обставини не є спірними і підтверджуються копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_2 , довідкою пенсійного фонду (а.с. 25,77).

Судом встановлено, що 23 травня 2016року позивач звернувся до Управління ПФУ в м.Дружківці з заявою про поновлення йому виплати пенсії (а.с.36).

Рішенням Управління ПФУ в м.Дружківці № 178132 від 25.05.2016року ОСОБА_2 було відмовлено в поновленні виплати пенсії з посиланням на ч.7 ст. 21 Закону України від 07.06.2001р № 2493-ІІІ "Про службу в органах місцевого самоврядування" (зі змінами), де зазначено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016року по 31 грудня 2016року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів 1 та ІІ груп, інвалідів війни 3 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу є такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VII1 від 02 березня 2015 року (далі Закон № 213-VIII від 02 березня 2015 року), пп. 2 п.12 розділу 1 якого внесені зміни в ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких: тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно п. 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

В той же час, відповідно до п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом цієї правової норми, вона чітко визначає подію з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів».

Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

В зв'язку з чим, необхідно констатувати, що вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02 березня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус судців» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими Законами не призначаються.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року внесено зміни до статті 37 Закону України «Про державну службу» та визначено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Колегія суддів зазначає, що з 14 січня 2016року і до дня винесення судом рішення, позивач продовжує проходити службу в органах місцевого самоврядування, і в цей період стаття 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" містить застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії.

Відповідно до ч.2 ст. ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

На момент припинення виплати пенсії позивачу, також і на момент відмови йому в поновленні пенсії, положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213 - VIII , також положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 911 від 24.12.2015року, норми ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" є діючими і такими, що не визнанні неконституційними.

Посилання позивача на рішення Верховного суду України від 24.05.2016 по справі № 333/6710/15-а не є доречним, оскільки в цьому рішенні йде аналіз норм Закону № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790-ХІІ «Про статус народного депутата України», № 889-VII, від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», № 2453-VI, пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV, не виплачуються.

Посилання позивача на приписи ст. 22 Конституції України не заслуговують на увагу з огляду на практику Європейського Суду з прав людини. Так, відповідно до приписів частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

В самій Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (Стаття 9).

Кодексом адміністративного судочинства України також встановлено пріоритет міжнародного договору над національним законодавством: якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (частина шоста статті 9).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі «Кечко проти України», N 63134/00, рішення від 08 листопада 2005 року.

Суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство (пункт 23).

У справі «Airey проти Ірландії», № 1 § 26, від 09.10.1979 року, Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання позивача на рішення Верховного суду України від 24.05.2016 № 333/6710/15-а, оскільки в ньому йде мова щодо отримання пенсії за віком відповідно Закону України №1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», крім того висновки Верховного суду України не стосуються аналізу положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року яким внесено зміни до статті 37 Закону України «Про державну службу».

З огляду на викладене, позов є безпідставним та необґрунтованим, а рішення відповідача про відмову у виплаті пенсії прийнято з дотриманням положень діючого законодавства, правові підстави для скасування рішення відсутні.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Повний текст ухвали складений 10 жовтня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 01 вересня 2016 р. у справі № 229/1811/16-а- залишити без задоволення.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 01 вересня 2016 р. у справі № 229/1811/16-а - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів після його складення в повному обсязі.

Головуючий суддя: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов