Справа № 377/525/16-а
Суддя: Малишенко Т. О.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
іменем України
Справа №377/525/16-а

Провадження №2-а/377/50/16

07 жовтня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючого судді Малишенко Т. О., розглядаючи в м. Славутичі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Київської обласної державної адміністрації в Особі Департаменту соціального захисту населення, Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб,які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році про визнання неправомірним рішення про відмову у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, -
в с т а н о в и в :
20.07.2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , до Міністерства соціальної політики України, Київської обласної державної адміністрації департаменту соціального захисту населення про визнання дій неправомірними та зобов,язати видати посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорії 2А і визнання її конституційного права на заподіяну шкоду її здоров,ю від дії іонізуючої радіації під час виконання робіт, пов,язаний з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС у 1986році. Ухвалою Славутицького міського суду від 22.07.2016 року вказану позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 03.08.2016 року ухвалою Славутицького міського суду оскільки позивач усунула недоліки, відкрито провадження.
23.09.2016 року до Славутицького міського суду від позивача надійшло уточнення до позовної заяви, в якій позивач просить визнати неправомірними рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 р. при Київ облдержадміністрації № 178 від 15.05.2015 року, № 179 від 25.06.2015 року та Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986р. при Мінсоцполітиці № 91 від 22.10.2015 року про відмову видачі їй дублікату посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2-А. Зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію в особі Департаменту соціального захисту населення видати їй дублікат посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2-а відповідного зразка з відміткою «Перереєстровано».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент аварії на Чорнобильській АЕС вона перебувала в с. Опачичі Чорнобильського району Київської області, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23.07.1991 року, яким затверджено «Перелік населених пунктів, віднесених до радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», увійшло до переліку таких, які підлягали обов`язковому відчуженню. Відповідно довідки ф.122, вона була безпосередньо зайнята на роботах, передбачених Постановою ЦК КПРС, Радою Міністрів СРСР та ВЦСПС від 29.12.1987року № 1497-378 та Постановою Ради Міністрів, ВЦСПС від 05.07. 1986року № 665-155, що надають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі списком №1, затверджених Постановою Ради Міністрів від 22.08.1956року з 28.04.1986року по 30.04.1986року. Довідкою ф.2 колгоспу ім.1-го травня підтверджується факт того, що вона 4 дні приймала участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В подальшому колгосп ім. 1-го травня було перейменовано в агрофірму «Промінь», яка стала його правонаступником. Документ, що підтверджує це до справи доданий. Відповідно довідки (маршрутного листа) агрофірми «Промінь» №75 від 18.11.2002року також підтверджується факт її участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і що при цьому заробітна плата не нараховувалась. На заклик парторга колгоспу ім. 1-го травня ОСОБА_3 , та голови сільради Хоменка молодь, яка на той час перебувала в с. Опачичі була задіяна на роботах пов`язаних з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, а саме : завантажували пісок в мішки для гасіння пожежі на 4-му аварійному енергоблоці ЧАЕС на урвищі біля кладовища с. Опачичі, пакували документацію та складали різний колгоспний інвентар. В підтвердження цього факту парторгом ОСОБА_4 , було складено відповідні списки працюючих по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи осіб, в які було занесено і її. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів. Оскільки роботи по завантаженню піску в мішки, якими в подальшому гасили пожежу на 4-му аварійному енергоблоці Чорнобильської АЕС, безпосередньо пов`язані з усуненням самої аварії, на підставі зазначених вище списків 29.12.1992 року їй було видано Київоблдержадміністрацією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорії 2А, № 170831. Подальша доля списків осіб, відповідно яких вона та інші мешканці с. Опачині приймали участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в термін часу з 28.04.1986 по 30.04.1986 року їй невідома. Разом із нею участь в тих роботах приймали багато її односельчан, документальне підтвердження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , додано до справи, однокласники ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , багато інших мешканців с. Опачичі. В листопаді 2014 року в неї було викрадено не встановленою особою посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорії 2А, № НОМЕР_1 . З метою отримання дублікату втраченого посвідчення вона звернулась до виконавчого комітету Славутицької міської ради, де їй підготували всі необхідні для цього документи та передали їх до Київської обласної державної адміністрації, але у травні 2015 року у видачі дублікату посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1986р. їй було відмовлено. Після змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» № 231-У від 05.10.2006року до ч.4 ст.65, видача посвідчень стала провадитись уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів АР Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме Постановою КМУ № 51 від 20.01.1997 року «Про затвердження порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до п.10 цієї Постанови посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту). Вона звернулась до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році і згідно Протоколу №178 від 15.05.2015року, в якому викладено рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році їй було відмовлено, оскільки відсутні документи підтверджуючі підвищену оплату праці у зоні відчуження. Не погоджуючись з цим рішенням вона оскаржила його, але згідно Протоколу Комісії №179 від 25.06.2015 року було прийнято рішення про направлення матеріалів її справи на розгляд вищестоящої Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики України. 22.10.2015 року за рішенням Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Мінсоцполітики України, викладеним в протоколі №91 їй знов відмовлено в отриманні дублікату посвідчення, оскільки не підтверджено факт виконання робіт в зоні відчуження, з умовою його вилучення. Такі дії відповідачів у відмові їй дублікату посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році є неправомірними.
В судове засідання позивач не з,явилася, до суду надано письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач Міністерство соціальної політики України (в судове засідання представника не направили, надіслали письмове заперечення (а.с.68), просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 , оскільки вони безпідставні.
Відповідачі Київська обласна державна адміністрація в Особі Департаменту соціального захисту населення, Комісія по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб,які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році надіслали письмове заперечення (а.с.55), в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи заперечення тим, що ними було проведено перевірку, викладене у заяві ОСОБА_9 ,, не підтверджено, і тому підстав для видачі їй посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС немає.
Про час і місце розгляду справи сторони були належним чином повідомлені згідно правил ст. 33-38 КАС України.
Відповідно до частини четвертої статі 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. У такому випадку фіксування судового засідання технічними засобами за правилами ст. 41 КАС України не здійснюється.
Перевіривши наявні матеріали справи та визначивши відповідні їм правовідносини сторін, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Опачичі, Чорнобильського району, Київської області (а.с.30). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23.07.1991 року, яким затверджено «Перелік населених пунктів, віднесених до радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», с. Опачичі Чорнобильського району Київської області, увійшло до переліку таких, які підлягали обов`язковому відчуженню.
Мала посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 (категорія 2) серія НОМЕР_2 , яке було видано 29.12.1992 року Крім того вказане посвідчення було перереєстровано Київоблдержадміністрацією 16.04.98р. Вказане посвідчення безстрокове, діє на всій території України (а.с.13).
Відповідно довідки (а.с.18) та свідоцтва про народження, а також свідоцтва про шлюб (а.с.78) позивач ОСОБА_9 мала дівоче прізвище ОСОБА_11 , відповідно до свідоцтва про її народження її батьками записані батько ОСОБА_12 , матір ОСОБА_13 .
Відповідно довідки (а.с.16) ОСОБА_9 , за роботу у с. Опачичі з 28 квітня 1986р. по 04 травня 1986 р., колгосп ім.1 Травня в с. Опачичі, Чорнобильського району, Київської області набирала пісок в мішки для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, за цю роботу отримала плату в сумі 29 крб.77коп.
Відповідно до витягу з книги обліку нарядів колгоспника ім.1 Травня с. Опачичі Чорнобильського району Київської області за 1986р., ОСОБА_9 , нараховано зарплату за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за травень 1986 12крб.60коп. а.с.17).
Довідкою ф.2 колгоспу ім. 1-го травня підтверджується факт того, що ОСОБА_9 , 4 дні приймала участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.20).
В подальшому колгосп ім. 1-го травня було перейменовано в агрофірму «Промінь», яка стала його правонаступником ( а.с.22).
Відповідно довідки (маршрутного листа) агрофірми «Промінь» № 75 від 18.11.2002 року підтверджується факт участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_14 .
Відповідно довідки ф. 122 ОСОБА_15 була безпосередньо зайнята на роботах, передбачених Постановою ЦК КПРС, Радою Міністрів СРСР та ВЦСПС від 29.12.1987 року № 1497-378 та Постановою Ради Міністрів, ВЦСПС від 05.07. 1986 року № 665-155, що надають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі списком № 1, затверджених Постановою Ради Міністрів від 22.08.1956 року з 28.04.1986 року по 30.04.1986 року (а.с.21).
Із змісту позовної заяви вбачається, зокрема що у ОСОБА_2 , викрадено посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорії 2А № НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з протоколу №178 засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні з евакуації людей і майна із зони відчуження в 1986році Київської обласної державної адміністрації від 15.05.2015 року ОСОБА_16 визнано, що вказане посвідчення видано безпідставно (а.с.14).
Відповідно до листа Київської обласної державної адміністрації Департаменту соціального захисту населення (а.с.29) від 05.06.2015 року №05-48-1183, ОСОБА_9 ,, відмовлено у підтвердженні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки первинними документами не підтверджено роботу в зоні відчуження (відсутні фінансові документи про підвищену оплату праці за роботу в зоні відчуження).
Відповідно виписки з витягу з протоколу №179 засідання комісії від 25.06.2015р., про підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_9 ,, вирішено направити заяву ОСОБА_9 , на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Мінсоцполітики (а.с.38,37).
Згідно витягу з протоколу №91 від 21.10.2015року засідання Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства Соціальної політики України(а.с.39) вирішено ОСОБА_17 на підставі представлених документів визнати безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, не підтверджено факт виконання робіт в зоні відчуження. Посвідчення підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади на місцевого самоврядування.
Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.
Згідно зі ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У пункті 8 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. Отже, підставами для визнання протиправними дій чи скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії чи прийняв рішення. При цьому обов`язковою умовою оскарження дій, рішень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Відтак при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З`ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує наступне.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну сину. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796 - XII).
У відповідності до статті 9 Закону № 796 - XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
За приписами 1 статті 10 Закону №796 - XII зокрема до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни,які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов,язаний з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-ХІІ (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 791а-ХІІ) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов`язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров`я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.
За змістом частини другої статті 2 Закону № 791а-ХІІ такими зонами, зокрема, є:
1)зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;
2)зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;
Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок №51).
За визначенням, наведеним у Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.
Згідно п.11 даного Порядку №51, у разі втрати або псування посвідчення замість нього видається дублікат на підставі раніше поданих документів, зазначених у пункті 10 Порядку №51, а також особистої заяви (з поясненням обставин втрати або псування посвідчення і зазначенням його номера і дати видачі) та публікації в пресі повідомлення про визнання втраченого посвідчення недійсним.
Дублікат видається органом, який видав посвідчення, або органом, який видає такі посвідчення за новим місцем проживання громадянина, на підставі завірених в установленому порядку копій документів, зазначених у пункті 10 цього Порядку. Угорі у лівому кутку посвідчення ставиться штамп або робиться чорним чорнилом надпис: "Дублікат. Видано замість посвідчення серії ... N ...". Всі необхідні оригінали документів, які давали ОСОБА_18 , право на отримання посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1986 р., категорії 2 А зберігаються в особистій справі в архіві департаменту соціального захисту населення при Київській обласній держадміністрації.

Зважаючи на те, що позивач з 28 квітня по 04 травня 1986 року була задіяна в с. Опачичі на ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, то в розумінні Закону №796 - XII, безумовно, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1986року. Доводи відповідачів про відсутність підстав для встановлення позивачеві статусу особи, учасника ліквідації наслідків , зводиться до того що довідку про підвищену заробітну плату за роботи по усуненню наслідків аварії на ЧАЕС видала головний бухгалтер колгоспу ім. 1-травня ОСОБА_19 яка нібито є матір`ю позивача, не відповідає дійсності, оскільки відповідно свідоцтва серії НОМЕР_3 про народження позивача (а.с.78), яке видано Опачицьким сільським бюро ЗАГС 02.01.1969 року матір,ю позивача є ОСОБА_13 . Відносини, пов,язані із встановленням факту фіктивності того чи іншого документа, підпадають під ознаки такого діяння як використання підроблених документів, що відповідно до ст. 358 Кримінального кодексу України є злочином. Враховуючи, що використання підроблених документів є злочином, передбаченим ст.358 Кримінального кодексу України, згідно положення ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що факт підробки документа та використання підробленого документа повинні бути підтверджені лише вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, або висновок експерта. Суду не надано вирок, що набрав би законної сили відносно службових осіб колгоспу ім. 1-го травня та агрофірми «Промінь», які б підтверджували фіктивність наданих позивачем документів, підтверджуючих факт робіт, в яких позивач приймала участь по усуненню наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідачем таких доказів не надано. Суд вважає, що позивач не може нести відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень. Відповідачем не доведено, що з боку позивача мали місце зловживання або повідомлення недостовірної інформації. Також, судом оглянуті підтвердження (а.с.24,25) ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 колишніх мешканців с. Опачиі, Чорнобильського району, Київської області, які підтвердили інформацію викладену у довідці, про участь ОСОБА_9 , з 28.04.по 30.04 1986року по ліквідації насідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме те, що вона насипала з іншими жителями с. Опачичі Чорнобильського району пісок в мішки в кар,єрі с. Опачичі Чорнобильського району в урочищі «Кладовища, який відправлявся на гасіння пожежі на ЧАЕС. Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Суд наголошує, що заперечуючи проти позову за правилами ч. 2 ст.71 КАС України, відповідачем не надано доказів визнання нечинним, у встановленому законом порядку, зазначеного вище запису у довідках які видані колгоспом ім.1 Травня с. Опачичі, Чорнобильського району, Київської області.

Відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів. Необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є встановлення відповідній особі як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986році, зокрема, зменшення пенсійного віку і отримання пільгової пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституцією (Основним Законом) Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов`язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з преамбулою визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України держава не може довільно відмовлятися від узятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами. Тому у правозастосовній практиці суди повинні бути ефективним суб`єктом захисту конституційних прав громадян під час вирішення справ щодо соціального захисту, керуючись при цьому Конституцією та законами України. Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З матеріалів справи судом встановлено, що у позивача виникло право отримати посвідчення з визначенням статусу особи учасника ліквідації насідків аварії на ЧАЕС у 1986 році. Проте дії відповідачів, щодо відмови видати дублікат посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС є грубим порушення законодавства України та звуження Конституційних прав позивача, ст. 22 та 58 Конституції України, які забороняють при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів допускати звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод людини і громадянина, що передбачено ч.2 ст.22 Конституції України та надання законам та іншим нормативно-правовим актам зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання посвідчення категорії 2 серії А, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, оскільки у період з 28.04.1986 року по 04.05.1986 року приймала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в с. Опачичі, Чорнобильського району, Київської області, що підтверджується довідками встановленого зразку.
Відповідно до ч.4 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.
Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Абзацом третім пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.
Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації діє на підставі Положення «Про департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації», затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 05.02.2013 № 43.
Згідно з пунктом 1 цього Положення Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації, що утворюється головою облдержадміністрації, та є підзвітним і підконтрольним голові облдержадміністрації та Міністерству соціальної політики України.
Серед повноважень відповідача, визначених у пункті 34 вказаного Положення, є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, пов`язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, а не видачею безпосередньо посвідчень потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Виходячи з наведеного, видача посвідчень потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які проживають на території Київської області, здійснюється Київською обласною державною адміністрацією.
Оскаржувані рішення відповідачів є обґрунтованим і не відповідало принципу законності та верховенства права, відповідно до якого права та свободи людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Подавши заперечення проти позову, відповідачі не переконали суд у правомірності своїх дій, не виконавши обов`язку, передбаченого ч.2 ст.71 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до вимог цього Кодексу, і не може виходити з межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Виходячи з цього, адміністративний позов слід визнати обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 160-163 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати неправомірними рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986р. при Київоблдержадміністрації №178 від 15.05.2015 року, № 179 від 25.06.2015 року та Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 р. при Мінсоцполітиці № 91 від 22.10.2015 року про відмову видачі ОСОБА_1 дублікату посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2-А.
Зобов`язати Київську обласну державну адміністрацію в особі Департаменту соціального захисту населення у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України за № 51 від 20.01.1997 року «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видати ОСОБА_1 дублікат посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2-А відповідного зразка з відміткою «Перереєстровано, у відповідності до вимог ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня одержання копії постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційних скарг, якщо вони не були подані.
У разі подання апеляційних скарг постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя Т. О. Малишенко