Справа № 461/2935/16-а
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/2935/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі Мисько С.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представниць позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

прокурора Топилко І.М.,

третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4,

представниці відповідача ОСОБА_5,

представника третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, Товариство з обмеженою відповідальністю «Розвиток нерухомості», про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 420 від 26.12.2014 р., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 28.04.2016 р. звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо визнання протиправним та скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 420 від 26.12.2014 р. «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво ТзОВ «Розвиток нерухомості» багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Струмок Т.Масарика, 7». В обгрунтування заявленого позову посилається на те, що 26 грудня 2014 року Департаментом містобудування Львівської міської ради був прийнятий наказ № 420, яким були затверджені містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вул. Струмок Т.Масарика, 7 у м. Львові. При прийнятті оскаржуваного наказу № 420 від 26.12.2014 р., на думку позивача були допущені порушення вимог чинного законодавства. Зокрема, оскаржуваний наказ був виданий неналежним субєктом владних повноважень, оскільки затвердження містобудівних умов та обмежень, згідно ухвали Львівської міської ради № 3704 від 07.08.2010 р. «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», є виключної компетенцією виконавчого комітету Львівської міської ради.Окрім того, на думку позивача, при видачі містобудівних умов та обмежень не враховано інтересів та порушено права власників та землекористувачів сусідніх земельних ділянок, не враховано обмежень внаслідок межування вказаної земельної ділянки із територією дитячого дошкільного закладу № 167 «Калинка», не враховано необхідності забезпечення соціальної інфраструктури чинних мешканців та надано дозвіл щодо збільшення навантаження на цю соціальну інфраструктуру. Також позивач посилається на порушення оскаржуваним наказом № 420 від 26.12.2014 року вимог діючих будівельних норм та правил, санітарних норм в частині відстаней планованого житлового будинку із сусідніми будинками, розміру прибудинкової території, інших вимог тощо.

Позивач посилається на відсутність в оскаржуваних містобудівних умовах та обмеженнях реальних умов та обмежень, та наявність лише відсилочних норм до вимог чинного законодавства. На думку позивача, оскаржуваний акт повинен містити абсолютні показники щодо таких умов та обмежень. Окрім того, позивач послався на відсутність графічної частини оскаржуваного акту. Одночасно, позивач посилається на суміщення посад начальником департаменту містобудування ОСОБА_10, що, на думку позивача, свідчить про незаконність його дій, в тому числі, дій з прийняття оскаржуваного наказу № 420 від 26.12.2014 р. З огляду на це позивач просить позов задоволити.

Позивач та представниці позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задоволити. Надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Окрім того, позивачем було подане Спростування на заперечення, надане відповідачем у справі, в якому позивачі в обгрунтування позовних вимог послались на ухвалу Львівської міської ради № 4657 від 21 травня 2015 року. Даною ухвалою був затверджений План зонування Шевченківського району м. Львова, відповідно до якого земельна ділянка по вул. Струмок - вул. Т.Масарика, 7 у м. Львові віднесена в межі зони Г-3-1 - зона дитячих дошкільних установ та загальноосвітніх шкіл, що на думку позивача свідчить про неправомірність видачі Департаментом містобудування Львівської міської ради наказу № 420 від 26.12.2014 р.

Представниця відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, надала суду письмову заперечення проти адміністративного позову ОСОБА_1, та просила відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у запереченні. Зокрема, відповідач послався на правомірність видачі Департаментом містобудування Львівської міської ради оскаржуваного наказу № 420 від 26.12.2014 р., оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих діючим законодавством та відповідно до процедури, визначеної Стандартом адміністративної послуги з надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво обєктів архітектури та містобудування (затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 800 від 16 листопада 2012 року). Окрім того, відповідач заперечив порушення вимог діючих будівельних норм та правил, санітарних норм при винесенні оскаржуваного наказу, й послався на те, що підставою для відмови у затвердженні містобудівних умов та обмежень, відповідно до вимог ч. 5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є невідповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. При цьому, оскаржуваний наказ № 420 від 26.12.2014 року та, відповідно, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки в силу вимог ч. 1 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є лише вихідними даними для проектування. З огляду на це, затвердження містобудівних умов та обмежень, на думку відповідача, не може порушувати державних будівельних норм та правил, санітарних та інших норм, на які посилається позивач, оскільки оскаржуваний документ лише створює передумови (вихідні дані) для розробки у подальшому проектної документації.

Представник третьої особи ТОВ «Розвиток нерухомості» у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові пояснення із аргументацією заперечень проти позовних вимог, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник прокуратури № 1 позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просила позов задовольнити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судові засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені.

Заслухавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради № 3619 від 10.07.2014 р. був затверджений проект землеустрою щодо відведення ТОВ «Розвиток нерухомості» в оренду на 10 років земельної ділянки площею 0,1775 га (кадастровий номер :07:001:0214) на вул. Струмок Т.Масарика, 7 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання землі житлової забудови.

12 серпня 2014 року між Львівською міською радою (як орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Розвиток нерухомості» (як орендарем) був укладений Договір оренди землі, відповідно до якого ТОВ «Розвиток нерухомості» набуло в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,1775 га, яка знаходиться у м. Львові на вул. Струмок вул. Т.Масарика, 7 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. На замовлення ТОВ «Розвиток нерухомості» ліцензованою проектною організацію - ТОВ «Левадія-Проект» (ліцензія АВ № 590408) був виготовлений ОСОБА_11 розрахунок з техніко-економічними показниками розміщення багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Струмок - Т.Масарика, 7 в м. Львові. Згідно з п. 2 Пояснювальної записки містобудівний розрахунок розроблений для визначення параметрів та вимог до проектованої ділянки, її забудови, та опрацювання оптимального планувального рішення розміщення проектованих будівель, увязки її з оточуючою забудовою. Розміщення проектованого обєкту не вимагає внесення змін в Генеральний план м. Львова. В подальшому, з врахуванням вищевказаного ОСОБА_11 розрахунку були розроблені ОСОБА_11 умови та обмеження забудови земельної ділянки на вул. Струмок - Т.Масарика, 7 у м. Львові, затверджені наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради № 420 від 26 грудня 2014 року. Суд не погоджується з доводами позивача про те, що оскаржуваний наказ був прийнятий з порушенням компетенції відповідача, з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 9 п. «а» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 800 від 16.11.2012 р. був затверджений Стандарт адміністративної послуги з надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво обєктів архітектури та містобудування.

Відповідно до п. 2 Стандарту виконавчим органом Львівської міської ради, який надає послугу із затвердження (надання) містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки є Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради. Згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 880 від 23.10.2009 р. (зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 849 від 16.09.2011 р.) адміністративна послуга з надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки здійснюється виконавчим органом Львівської міської ради Управлінням архітектури департаменту містобудування ЛМР.

Суд погоджується з доводами представника третьої особи ТОВ «Розвиток нерухомості» про те, що вищевказані рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 800 від 16.11.2012 р., № 880 від 23.10.2009 р. на даний час є чинними та не скасовані, й отже, є обовязковими для виконання як виконавчими органами місцевого самоврядування, так і субєктами господарювання, які звертаються за одержанням відповідної адміністративної послуги.

Окрім того, суд вважає за необхідне врахувати посилання представника третьої особи - ТОВ «Розвиток нерухомості» на необхідність застосування до спірних правовідносин принципу «доброго врядування», сутність якого було розкрито у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04. Зокрема, згідно з п. 70 вищевказаного рішення ЄСПЛ Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Onery?ld?z v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онерїлдіз проти Туреччини» (Onery?ld?z v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Відповідно до п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. the Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на це, суд погоджується з доводами представника ТОВ «Розвиток нерухомості», щодо відсутності станом на момент його звернення до відповідача (щодо затвердження ОСОБА_11 умов та обмежень забудови земельної ділянки по вул. Струмок Т.Масарика, 7 у м. Львові) іншої процедури надання відповідної адміністративної послуги, окрім передбаченої рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради № 800 від 16.11.2012 р., № 880 від 23.10.2009 р.

ТОВ «Розвиток нерухомості» звернулося за реалізацією свого майнового права на користування земельною ділянкою в порядку, що був чинним на момент звернення та дотрималось усіх вимог діючого законодавства. З огляду на це, наявність будь-яких формальних порушень, допущених органом місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного наказу, не може бути підставою для виконання відповідних дій неправомірними та його скасування, оскільки це призведе до порушення принципу «доброго врядування», а також вимог п. 8 ч. 3 ст. 2 КАС України.

Окрім того, суд вважає обґрунтованими посилання відповідача та третьої особи на наявність адміністративних вертикальних правовідносин підпорядкування між виконавчим комітетом Львівської міської ради та Департаментом містобудування Львівської міської ради. Зокрема, відповідно до Положення про департамент містобудування Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 110 від 09 березня 2007 року, Департамент містобудування є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали міської ради від 06.07.2006 р. № 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» та згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п. 1.2. Департамент є підзвітним і підконтрольним міській раді, підпорядкованим виконавчому комітету, міському голові, заступнику міського голови з питань містобудування та інфраструктури.

Департамент є відповідальним за виконання частини повноважень виконавчих органів міської ради, покладених на нього у встановленому порядку.

Департамент є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у територіальних представництвах Державного казначейства України та банківських установах, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, кутовий штамп та бланк встановленого зразка.

Відповідно до п. 4.2. Положення 4.2. директор Департаменту у межах своїх повноважень та на виконання завдань департаменту видає накази, які є обовязковими для виконання на території м. Львова всіма органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Згідно з п. 6.3. Положення накази директора департаменту, прийняті у межах його компетенції, є обовязковими для виконання на території міста всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Накази директора департаменту, що суперечать чинному законодавству або інтересам територіальної громади міста чи окремих громадян, можуть бути скасовані виконавчим комітетом, міським головою або у судовому порядку.

Відповідно до п. 3.2.2. Положення до складу департаменту входить (як структурний підрозділ) Управління архітектури.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є підпорядкованим виконавчому комітету Львівської міської ради, й накази Департаменту можуть бути прямо скасовані рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради. Одночасно, Управління архітектури безпосередньо входить до структури Департаменту містобудування Львівської міської ради. З огляду на це, суд погоджується з твердженням представника третьої особи ТОВ «Розвиток нерухомості про те, що виконавчий комітет Львівської міської ради, якому є підпорядкованим Департамент містобудування, при визначенні порядку надання адміністративної послуги з видачі містобудівних умов та обмежень (шляхом прийняття рішень № 800 від 16.11.2012 р., № 880 від 23.10.2009 р.), діяв в межах власних повноважень.

Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що відповідні дії виконавчого комітету Львівської міської ради порушують вимоги ухвали № 3704 від 07.08.2010 р. «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради». При прийнятті рішень № 800 від 16.11.2012 р., № 880 від 23.10.2009 р. та визначенні порядку надання відповідної адміністративної послуги, виконавчий комітет керувався повноваженнями, наданими йому діючим законодавством, в тому числі відповідною ухвалою. З огляду на наявність адміністративно-правових відносин підпорядкування між Виконавчим комітетом ЛМР та Департаментом містобудування ЛМР, та можливість скасування рішень відповідача виконавчим комітетом ЛМР, прийняття відповідного Стандарту надання адміністративної послуги не суперечить вимогам чинного законодавства.

Окрім того, суд погоджується з твердженням, що станом на момент затвердження оскаржуваного наказу, відповідні рішення виконавчого комітету ЛМР № 800 від 16.11.2012 р., № 880 від 23.10.2009 р., й отже, Стандарт надання адміністративної послуги були чинними та обовязковими для виконання як відповідачем, так і третьою особою. За таких обставин, посилання позивача на п. 16 ухвали Львівської міської ради № 3704 від 07.08.2010 р. «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» на думку суду не може бути підставою для визнання відповідного наказу неправомірним та його скасування, оскільки це призвело б до порушення принципу «доброго врядування», сутність якого було розкрито у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04.

Одночасно, суд вважає необґрунтованими та не приймає до уваги посилання позивача на порушення вимог Державних будівельних норм, санітарних норм інших вимог чинного законодавства під час прийняття оскаржуваного наказу № 420 від 26 грудня 2014 року. ?Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження є основними складовими вихідних даних для проектування обєкта.

?Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва. Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

?Відповідно до п. 2.1. Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст (затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 109 від 07.07.2011 р.) містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

?Згідно з п. 2.2. Порядку для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються:

- засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою;

- ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі);

- викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

- кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності);

- черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру);

- фотофіксація земельної ділянки (з оточенням);

- містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об'єкта будівництва.

? Відповідно до п. 2.4. Порядку розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні. Відмова у видачі містобудівних умов та обмежень або внесення змін до них з відповідним обґрунтуванням надається уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, визначений пунктом 2.1. цього розділу.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» субєкти містобудування зобовязані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва обєктів.

?Таким чином, діючим законодавством передбачена єдина підстава для відмови у затвердженні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки невідповідність намірів забудови положенням містобудівної документації на місцевому рівні.

?Згідно зі ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівна документація затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання земель.

?Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу № 420 від 26 грудня 2014 року Департаменту містобудування Львівської міської ради та затверджених цим наказом ОСОБА_11 умов та обмежень забудови земельної ділянки на вул. Струмок-Т.Масарика, 7 при його прийнятті відповідачем були враховані усі вимоги Генерального плану забудови міста Львова, затвердженого Львівською міською радою 30 вересня 2010 року та інших положень місцевої містобудівної документації.

?Суд погоджується з твердженням представника ТОВ «Розвиток нерухомості» про те, що фактичні порушення вимог державних будівельних норм та правил, санітарних норм виникнути лише на стадії проектування обєкта будівництва. При цьому, оскаржуваний наказ № 420 від 26.12.2014 року та, відповідно, ОСОБА_11 умови та обмеження забудови земельної ділянки в силу вимог ч. 1 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є вихідними даними для проектування(тобто існують раніше).

Окрім того, на думку суду порушення, про які стверджує позивач, можуть мати місце лише як наслідок дій (бездіяльності) проектної організації, замовника будівництва або підрядної організації, й не можуть бути вчинені субєктом владних повноважень, яким є відповідач, та дії якого оскаржуються.

При цьому, суд враховує наявність в матеріалах справи доказів, що спростовують твердження позивача про наявність порушень вимог державних будівельних норм та правил, санітарних норм, хоча наявність (відсутність) таких порушень не може прямо свідчити про неправомірність (неправомірність) оскаржуваного наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, на замовлення ТОВ «Розвиток нерухомості» ліцензованою проектною організацію ТОВ «Левадія-Проект» (ліцензія АВ № 590408) був виготовлений ОСОБА_11 розрахунок з техніко-економічними показниками розміщення багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Струмок - Т.Масарика, 7 в м. Львові. Згідно з п. 2 Пояснювальної записки містобудівний розрахунок розроблений для визначення параметрів та вимог до проектованої ділянки, її забудови, та опрацювання оптимального планувального рішення розміщення проектованих будівель, увязки її з оточуючою забудовою. Розміщення проектованого обєкту не вимагає внесення змін в Генеральний план м. Львова. В подальшому, з врахуванням вищевказаного ОСОБА_11 розрахунку були розроблені ОСОБА_11 умови та обмеження забудови земельної ділянки на вул. Струмок Т.Масарика, 7 у м. Львові, затверджені наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради № 420 від 26 грудня 2014 року.

На підставі МУіО, а також інших вихідних даних, ТОВ «Левадія-Проект» була розроблена проектна документація (робочий проект). Згідно вимог діючого законодавства, право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів;

6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Згідно із статтею 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво обєктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Експертиза проектів будівництва проводиться в установленому Кабінетом Міністрів України порядку експертними організаціями незалежно від форми власності, які відповідають критеріям визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому до проведення експертизи залучаються експерти з питань санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, екології, охорони праці, енергозбереження, пожежної, техногенної, ядерної, радіаційної безпеки, які пройшли професійну атестацію, що проводилася із залученням представників відповідних центральних органів виконавчої влади, та отримали відповідний кваліфікаційний сертифікат.

Обовязковій експертизі підлягають проекти будівництва обєктів, які, зокрема, належать IV і V категорій складності, щодо додержання нормативів з питань санітарного, епідеміологічного благополуччя населення, екології, охорони праці, енергозбереження, пожежної, техногенної, ядерної та радіаційної безпеки, міцності, надійності, довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, проектований будинок відноситься до 4-ї категорії складності. Робочий проект «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Струмок Т.Масарика, 7 у м. Львові» був переданий на експертизу, яку провело ТОВ «Українська будівельно-технічна експертиза».

За результатами проведеної експертизи, ТОВ «Українська будівельно-технічна експертиза» був складений Експертний звіт № 7-049-15-ЕП/ЛО від 22 вересня 2015 року, в якому, зокрема, зазначено: «проектна документація розроблена відповідно до вихідних даних на проектування з дотриманням вимог щодо міцності, надійності, довговічності обєкта будівництва, його експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення; санітарного і епідеміологічного благополуччя населення; охорони праці; екології; пожежної безпеки; техногенної безпеки; енергозбереження і може бути затверджена».

З огляду на це, суд приймає до уваги твердження представника ТОВ «Розвиток нерухомості» про те, що відповідність проектної документації, розробленої згідно з вихідними даними на проектування (одними з яких є ОСОБА_11 умови та обмеження) вимогам діючого законодавства, підтверджена результатами будівельно-технічної експертизи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідний експертний звіт № 7-049-15-ЕП/ЛО від 22 вересня 2015 року на даний час є чинним та не оскаржується жодними третіми особами.

Окрім того, судом встановлено, що Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області була проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил ТОВ «Розвиток нерухомості» на обєкті по вул. Струмок - Т. Масарика, 7 у м. Львові.

За результатами перевірки був складений ОСОБА_10 № 01/10-ш/1 від 07.10.2015 р., в якому зафіксований факт відсутності порушень вимог діючого законодавства забудовником при проведенні робіт на обєкті.

З огляду на це, не можуть бути прийняті до уваги судом твердження позивача про наявність численних порушень вимог діючого законодавства, допущених при прийнятті оскаржуваного наказу № 420 від 26.12.2014 р.

Зокрема, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на порушення вимог ДБН 360-92** (табл. 7.5.), Державних санітарних гігієнічних норм та правил щодо дотримання безпечної відстані від меж дитячого навчального закладу до споруджуваного будинку (не менше 25 метрів).

?Як вбачається зі змісту ДБН 360-92**, вимоги п.7.50 та табл. 7.5. стосуються відстані від меж дитячого навчального закладу до окремо розташованих гаражів і відкритих автостоянок легкових автомобілів. Ця вимога не стосується закритої підземної автостоянки вбудованої в житловий будинок.

?Одночасно, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що санітарні розриви (згідно ДБН 360-92**) від шкіл, дитячих установ до споруджуваного будинку мають становити не менше 2,5 висот протилежного найвищого будинку (ширина всієї ділянки становить 25 м), Відповідно до п. 3.37. ДБН 360-92**, санітарні розриви від шкіл, дитячих і лікувальних установ до житлових і громадських будинків при розміщенні їх з боку дитячих кімнат, класів і палат слід приймати не менше 2,5 висот протилежного найвищого будинку (не баштового типу). ?Як вбачається зі змісту відповідного нормативного акту, пункт 3.37. ДБН 360-92** міститься в розділі «Сельбищна територія сільських поселень». З огляду на це суд погоджується з поясненням представника третьої особи про те, що вимога ДБН 360-92** п.3.37, поширюється на планування забудови у сільських населених пунктах з переважаючою одно-, двоповерховою забудовою, й не стосується випадку проектування будинку по вул. Струмок Т.Масарика, 7 у м. Львові.

?Посилання позивача на норму ДБН В.2.2-4-97 «Будинки та споруди дитячих дошкільних закладів» п. 2.13. (відстань від групових, фізкультурних, ігрових майданчиків до найближчих житлових будинків) не приймається до уваги судом з огляду на наступне.

?Як вбачається зі змісту розділу 2 «Вимоги до забудови ділянки» ДБН В.2.2-4-97 «Будинки та споруди дитячих дошкільних закладів», вимоги як пункту 2.13., так і розділу 2 в цілому, стосуються випадків проектування та забудови земельної ділянки, на якій власне розташовуватиметься майбутній дитячий дошкільний заклад. Вказані вимоги не мають відношення до проектування житлового будинку, розташованого за межами такої ділянки.

?Одночасно, згідно вимог ДБН В.2.2-4-97 «Будинки та споруди дитячих дошкільних закладів» відстань від будинків до найближчих житлових будинків приймається за вимогами інсоляції та освітленості, а також за протипожежними вимогами.

?Як вбачається з матеріалів справи, з метою перевірки дотримання вимог щодо інсоляції в проектній документації на будівництво багатоквартирного жилого будинку по вул. Струмок Т.Масарика, 7 у м. Львові, ТОВ «Розвиток нерухомості» було замовлене проведення незалежного експертного дослідження. Вказане дослідження було проведене Приватним підприємством «Проектно-будівельна фірма «ІВЕР», за результатами якого був складений Розрахунок тривалості інсоляції та висновок про інсоляційний режим. ?Відповідно до Розрахунку «розміщення проектованого житлового будинку на вул. Струмок - Т.Масарика, 7 у м. Львові впливає на тривалість інсоляції існуючого дитячого садочку та ігрових майданчиків, що йому належать за адресою: м. Львів, вул. Т.Масарика, 7. За весняно-осінньою траєкторією руху сонця по небу визначаємо, що тривалість інсоляції зменшується в різних точках ділянки дитячого садочка від 3 годин 45 хвилин до 7 годин 55 хвилин. При цьому, загальна тривалість інсоляції залишається в межах норми (згідно п. 2.4. та п. 4.1. Державних санітарних норм та правил «Влаштування, обладнання, утримання дошкільних навчальних закладів та організації життєдіяльності дітей» тривалість інсоляції земельної ділянки дошкільного навчального закладу повинна становити не менше трьох годин на день та (п. 4.1.) основні приміщення дошкільних навчальних закладів (групові (житлові) осередки, медичні, приймально-карантинні відділення, зали для занять музикою та фізичною культурою, компютерні класи тощо) повинні мати природне освітлення. Тривалість інсоляції зазначених приміщень повинна бути не менше 3 годин на день. Меншою за нормативну є тривалість інсоляції в точці № 6 (від 14-55 до 17-00), вона складає 2 год. 05 хв. На цій ділянці влаштований тіньовий навіс.

?Таким чином, суд дійшов висновку про те, що наявні докази підтверджують дотримання вимог по інсоляції при проектуванні житлового будинку по вул. Струмок Т.Масарика. 7 у м. Львові. При цьому, відстань проектованого будинку від дитячого дошкільного закладу відповідає діючим нормативам та не порушує норм, на які посилається позивач.

Суд погоджується з твердженням представника забудовника ТОВ «Розвиток нерухомості» про те, що згідно пункту 4.4. ДБН В.1.2-12-2008 «Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки», у проектно-технологічній документації окреслюють небезпечні зони на будівельних і виробничих майданчиках та ділянках робіт, у яких під час будівництва постійно діятимуть або потенційно можуть діяти виробничі чинники, небезпечні для людей, прилеглих будівель і споруд, транспорту, технічних засобів та навколишнього середовища.

Межі небезпечних зон у місцях, над якими відбувається переміщення вантажів вантажопідіймальними кранами, і поблизу об'єкта, що будується, встановлюються у проекті організації будівництва згідно із пунктом 2.7 СНиП ІІІ-4 в залежності від висоти можливого падіння предмета. У випадку переміщення вантажів кранами враховуються також максимальні габарити вантажу.

Зони, над якими відбувається переміщення частин баштового крана без вантажу (в т.ч. противага), не вважаються небезпечними. Небезпечні зони окреслюються на будгенпланах. Межі небезпечних зон не повинні виходити за межі земельної ділянки під будівництво, визначеної в «ОСОБА_10 вибору майданчика».

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач оспорює правомірність затвердження відповідачем ОСОБА_11 умов та обмежень забудови земельної ділянки, які є лише вихідними даними для проектування. Фактично, позивачем не ставиться під сумнів правомірність (правильність) як робочого проекту будівництва в цілому, так і проекту організації будівництва, зокрема. Більше того, суд погоджується з твердженням представника третьої особи про те, що вказаних документів на момент прийняття відповідачем оспорюваного наказу № 420 від 26 грудня 2014 року ще не існувало.

Одночасно, суд не приймає до уваги та вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що проект спорудження будинку висотою 50,8 м порушує норми інсоляції, вказані у п. 4.6. наказу МОЗ № 173 від 19.06.1996 р.

?Відповідно до п. 4.6. наказу МОЗ № 173 від 19.06.1996 р., на який посилається позивач, розташування та орієнтація житлових та громадських будівель висотою 5 і більше поверхів повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції відповідно до «Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией жилых и общественных зданий и территории жилой застройки», а також норм освітлюваності відповідно до СНиП II-4-79 «Естественное и искусственное освещение». ?В Україні тривалість інсоляції повинна становити для житлових приміщень та прирівнених до них будівель та дворових територій не менше 2,5 годин на день на період з 22 березня до 22 вересня. ?Нормативна тривалість інсоляції повинна бути забезпечена: у житлових квартирах - не менше однієї житлової кімнати в одно-, дво-, трикімнатній квартирі і не менше двох житлових кімнат в чотирикімнатній квартирі, в спальнях гуртожитків і готелів (не менше 60% кімнат). Розташування та орієнтація основних функціональних приміщень дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, шкіл-інтернатів, закладів охорони здоровя і відпочинку повинні забезпечувати безперервну тригодинну тривалість інсоляції на добу. Нормативна тригодинна інсоляція повинна бути забезпечена на територіях дитячих гральних, спортивних майданчиків житлових будинків, дошкільних закладів, шкіл, спортивної зони та зони відпочинку.

?Відповідно до п. 4.8. контроль за інсоляцією необхідно проводити при відводі ділянки під забудову і на подальших етапах проектування (проект детального планування житлового району, проект забудови житлового кварталу), а також при вирішенні всіх питань реконструкції та ущільнення забудови, в тому числі прибудови, надбудови, капітального ремонту і т. ін. ?Як вбачається з матеріалів справи, робочий проект будівництва містить висновок щодо інсоляції, вимоги щодо якої були повністю дотримані. Окрім того, дотримання вимог щодо інсоляції підтверджується Розрахунком, виготовленим Приватним підприємством «Проектно-будівельна фірма «ІВЕР».

?Суд також вважає безпідставним та необґрунтованим посилання позивача на порушення СПН «Планування і забудова територій», п. 3.13. ДБН 360-92** (при розміщенні 9-16 поверхових будинків суміжно з кварталами садибної забудови, що зберігається, відстань між садибним будинком і довгими сторонами багатоповерхового будинку приймається не меншою за висоту будинку, що зводиться (50,8 м), фактично є 15 м).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Генерального плану міста Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 30 вересня 2010 року № 3924, земельна ділянка по вул. Струмок-Т.Масарика, 7 належить до території багатоповерхової житлової забудови.

З огляду на це, вимоги п. 3.13. ДБН 360-92** не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Окрім того, суд вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що при розробці оскаржуваних ОСОБА_11 умов і обмежень забудови земельної ділянки не дотримано вимог щодо достатніх розмірів дворової території мікрорайонів, визначених Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів (затв. наказом МОЗ № 173 від 19.06.1996 р.). Як вбачається з матеріалів справи, в робочим проектом будівництва передбачено влаштування майданчика для дитячих ігор, відпочинку дорослих, фізичних вправ, а також господарських цілей на території, яка розташована біля проектованого будинку, по вул. Т.Масарика, для користування мешканцями проектованого і існуючого будинків.

Суд погоджується з твердженням представника третьої особи про те, що вищевказані та інші аргументи позивача (щодо порушення вимог будівельних та санітарних норм та правил)стосуються виключно проектної документації, та носять характер припущень. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано обґрунтування того, яким чином ці твердження стосуються правомірності (неправомірності) ОСОБА_11 умов і обмежень (які є вихідними даними для проектування), та які є предметом оскарження у даній справі.

З огляду на це, Суд погоджується з твердженням представника третьої особи про відсутність причинно-наслідкового звязку між порушеннями, про наявність яких стверджує позивач, та висновком про законність / незаконність затвердження ОСОБА_11 умов та обмежень, оскільки розробка проектної документації є наступним етапом після отримання містобудівних умов та обмежень.

?Як вбачається з матеріалів справи, останні містять достатні докази того, що проектна документація не порушує жодних будівельних норм та правил, санітарних норм. Вказана обставина підтверджується й Експертним звітом № 7-049-15-ЕП/ЛО від 22.09.2015 р., складеним ТОВ «Українська будівельно-технічна експертиза». Одночасно, усі твердження відповідача про наявність порушень не підтверджуються жодними іншими доказами та носять характер припущень. Окрім того, наявність / відсутність відповідних порушень не може прямо свідчити про неправомірність оскаржуваного наказу відповідача, оскільки затверджені ним ОСОБА_11 умов та обмеження забудови земельної ділянки є лише вихідними даними для проектування (яке відбувається пізніше).

Одночасно, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на невідповідність оскаржуваного наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 420 від 26.12.2014 року та затверджених ним ОСОБА_11 умов та обмежень вимогам Наказу № 109 від 07.07.2011 року Мінрегіонбуду України.

При цьому, позивач посилається на відсутність Графічної частини ОСОБА_11 умов та обмежень, а також не зазначення у них конкретних відстаней до окремих найближчих будівель. Як вбачається з аналізу діючого законодавства в сфері містобудування, останнє не містить заборони включення до складу МУО відсилочних норм, із посиланням на відповідні державні будівельні норми та правила, які й містять обмеження та умови, які проектант зобовязаний буде врахувати при проектуванні обєкта будівництва.

Посилання позивача на відсутність Графічної частини МУО суд вважає безпідставним та таким, що не підтверджується зібраними доказами. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_11 розрахунок з техніко-економічними показниками розміщення багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Струмок - Т.Масарика, 7 в м. Львові містить усі графічні матеріали, передбачені наказом № 109 від 07.07.2011 року, та був невідємною частиною документації, що розглядалась відповідачем під час прийняття оскаржуваного наказу.

Окрім того, позивачем не надано суду доказів відсутності Графічної частини містобудівних умов та обмежень у відповідача та/або доказів звернення позивача до відповідача, щодо надання копії такого документа та відмови у його наданні.

Одночасно, посилання позивача на суміщення посад директора Департаменту містобудування та в. о. начальника Управління архітектури ОСОБА_10 на час видання оскаржуваного наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 420 від 26 грудня 2014 року, суд вважає таким, що не має відношення до суті спору.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що станом на день підписання оскаржуваного наказу № 420 від 26.12.2014 р. ОСОБА_10 був належним чином призначений на посаду директора Департаменту містобудування, й був посадовою особою місцевого самоврядування яка має право діяти від імені спеціально уповноваженого органу містобудування та архітектури Львівської міської ради. При цьому, ОСОБА_10 не був на цю дату звільнений та/або відсторонений від посади.

Суд також не приймає до уваги та вважає безпідставним посилання позивача на порушення оскаржуваним наказом № 420 від 26.12.2014 р. даних Зонування Шевченківського району м. Львова, відповідно до яких земельна ділянка по вул. Струмок-Т.Масарика, 7 у м. Львові відноситься до «земель дошкільних навчальних закладів та шкіл». ?

?Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний позивачем наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради № 420 був прийнятий 26 грудня 2014 року. ?Ухвала № 4657 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території м. Львова (зонінг). Том 1. Частина 4,5 Залізничний та Шевченківський райони» була прийнята Львівською міською радою 21 травня 2015 року.

?Як встановлено Судом, відповідно до Генерального плану міста Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 3924 від 30 вересня 2010 року, земельна ділянка по вул. Струмок - Т.Масарика, 7 належить до території багатоповерхової житлової забудови.

?Згідно зі ст. 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

?План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

?Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог з урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.

?Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту.

?Відповідно до абз. 2 п. 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» положення затверджених відповідно до цього пункту проектів забудови територій, розподілу територій, містобудівних обґрунтувань з відповідними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки враховуються під час розроблення, внесення змін та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні.

?З огляду на те, що План зонінгу Шевченківського району м. Львова був затверджений лише 21 травня 2015 року, тобто вже після затвердження Генерального плану м. Львова (30 вересня 2010 року) та ОСОБА_11 умов і обмежень забудови земельної ділянки на вул. Струмок - Т.Масарика,7 м. Львові (26 грудня 2014 року), віднесення земельної ділянки по вул. Струмок-вул. Т.Масарика, 7 у м. Львові до зони дитячих дошкільних установ та загальноосвітніх шкіл є необґрунтованим.

?Таким чином, під час затвердження Плану зонування Шевченківського району м. Львова ухвалою № 4657 від 21.05.2015 р., було допущене порушення вимог діючого законодавства, зокрема, вимог ст. 18, абз. 2 п. 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

?Як вбачається з матеріалів справи, розробку плану зонування території Шевченківського району м. Львова здійснювало ДП «ДІПМ «Містопроект».

?Згідно листа ДП «ДІПМ «Містопроект» № 634/12-1 від 28.10.2015 р., вищевказана невідповідність інформації про земельну ділянку по вул. Струмок - вул. Т.Масарика, 7 у м. Львові, допущена у Плані зонінгу порівняно з інформацією, наявною в раніше затвердженій містобудівній документації (Генеральному плані м. Львова та МУіО), стала наслідком того, що на час розроблення зонінгу в інституті була відсутня інформація щодо відведення земельної ділянки для розміщення багатоквартирного житлового будинку.

?Як встановлено судом, наявність порушень вимог чинного законодавства при затвердженні плану зонування території, стало підставою для видання Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Припису № 1/4-пб про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 05.04.2016 р., в якому вказано на порушення вимог абз. 2 п. 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

?З огляду на вказані обставини, затвердження Львівською міською радою плану зонування території Франківського району 21 травня 2015 року, не може впливати на оцінку правомірності видання Департаментом містобудування Львівської міської ради оскаржуваного наказу № 420 від 26.12.2014 р., як такого, що був прийнятий раніше.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

?Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

?Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з аналізу матеріалів справи, відповідачем було надано належні та достатні докази вчинення прийняття оскаржуваного наказу № 420 від 26.12.2014 р. відповідачем згідно з вимогами процедури, встановленої рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради № 800 від 16.11.2012 р., № 880 від 23.10.2009 р., що відповідає принципам, передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України.

Як встановлено судом, стандарт надання адміністративної послуги, відповідно до якого був затверджений оскаржуваний наказ, був чинним станом на 26 грудня 2014 року, й, отже, обовязковим для виконання як відповідачем, так і третьою особою - забудовником.

За таких обставин, доводи позивача не можуть бути підставою для визнання відповідного наказу неправомірним та його скасування, оскільки це призвело б до порушення прав ТОВ «Розвиток нерухомості» та принципу «доброго врядування», сутність якого було розкрито у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04).

Окрім того, позивачем не надано належних та достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог.

З огляду на викладені обставини, в задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою суду від 04 травня 2016 року, була частково задоволена заява позивача про забезпечення позову.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

Окрім того, як вбачається зі змісту ст. 117 КАС України, заходи забезпечення позову застосовуються до вирішення справи по суті.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 14, 17, 71, 128, 158-163, 167, 267 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, Товариство з обмеженою відповідальністю «Розвиток нерухомості», про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 420 від 26.12.2014 р.

Скасувати заходи забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1, вжиті ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 травня 2016 року у цій справі № 461/2935/16-а, якою було зупинено дію наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 420 від 26.12.2014 року «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво ТзОВ «Розвиток нерухомості» багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Струмок Т. Масарика, 7».

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення. В разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В.Є. Радченко