Справа № 826/13424/15
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційні скарги відповідача - Міністерства охорони здоров'я України та позивача - ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа - Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України в частині ненадання відповіді на скарги ОСОБА_4 по суті звернення;

- визнати незаконною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України в частині ненадання інформації на запит ОСОБА_4 від 27.03.15 р.;

- зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України надати позивачу належну відповідь на його звернення від 27.03.15 р. щодо:

1) За яким діагнозом приймались рішення МСЕК?

2) Де знаходиться медекспертна документація позивача? («повідомлення лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК" до закладу охорони здоров'я, який направив хворого (інваліда) на МСЕК, останнім не повернуто, в порушення наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14.02.12 р. №110 Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №088/о "Направлення на медико-соціальну експертну комісію»)?

3) Чи порушені МСЕК вимоги Порядку встановлення медико-соціальними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках позивачу - працівникові, якому заподіяно ушкодження здоров'я відповідно пунктам: 2.2, 2.2.2, 2.2.3, 2.8, 2.2.1,2.9, 2.1.2, 2.13.4, 2.13.5? Якщо ні, надати обґрунтування.

4) Чи порушені МСЕКом вимоги наказу Міністерства охорони здоров'я України від 05.06.12 р. №420 щодо пунктів 1.1, 1.2, 1.6, 1.11, 4, 9.1 Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках позивачу - працівникові, якому заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків? Якщо ні, надати обґрунтування.

5) Які дії вчинить Міністерство охорони здоров'я України щодо відновлення конституційних прав позивача на медичне і соціальне забезпечення?

- зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України надати позивачу завірену копію Акта огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково:

- зобов'язано Міністерство охорони здоров'я України надати позивачу завірену копію Акта огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України;

- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що постанова суду першої інстанції була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуально права, із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

07 червня 2016 року до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції надійшла апеляційна скарга ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року, в якій апелянт просить прийняти нову постанову, якою позовні вимоги - задовольнити.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Міністерства охорони здоров'я України - підлягає задоволенню: постанову суду першої інстанції необхідно скасувати у частині задоволених позовних вимог, з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України надати позивачу завірену копію Акта огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України - відмовити; у решті постанову суду першої інстанції - залишити без змін. Отже, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції, 12 березня 2012 року, під час виконання трудових обов'язків у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Маріуполь, з позивачем стався нещасний випадок на виробництві. У зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок травми, позивача було направлено на медико-соціальну експертизі для визначення ступня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках.

19 лютого 2014 року обласна МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи прийняла висновок про відсутність підстав для визнання позивача інвалідом та не визначала ступінь втрати позивачем професійної працездатності у відсотках за відсутності підстав.

06 березня 2014 року позивачем направлено скаргу до Міністерства охорони здоров'я України (вх. №К-2193 від 12 березня 2014року) щодо порушення порядку та критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 червня 2012 р. №420, обласною МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи.

22 квітня 2014 року листом №16.09-К-3967 Департамент реформ та розвитку медичної допомоги Міністерства охорони здоров'я України повідомив позивачу, що медекспертна документація була додатково розглянута Донецьким обласним центром медико-соціальної експертизи, яким визнано рішення обласної МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи таким, що відповідає законодавству. Крім того, зазначеним листом позивачу було повідомлено, що у разі незгоди з експертним рішенням за його заявою він може бути направлений до Центральної медико-соціальної комісії Міністерства охорони здоров'я України.

У березні 2015 року позивач звернувся до Міністерства охорони здоров'я України із скаргою (зареєстрована в Міністерстві охорони здоров'я України 27 березня 2015 року за № К-3411), в якій просив повідомити: за яким діагнозом приймались рішення МСЕК?; де знаходиться медекспертна документація позивача? (повідомлення лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК до закладу охорони здоров'я, який направив хворого (інваліда) на МСЕК, останнім не повернуто, в порушення наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14 лютого 2012 року №110 Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №088/о «Направлення на медико-соціальну експертну комісію»)?; чи порушені МСЕК вимоги Порядку встановлення медико-соціальними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках позивачу - працівникові, якому заподіяно ушкодження здоров'я відповідно пунктам: 2.2, 2.2.2, 2.2.3, 2.8, 2.2.1,2.9, 2.1.2, 2.13.4, 2.13.5? Якщо ні, надати обґрунтування; чи порушені МСЕКом вимоги наказу Міністерства охорони здоров'я України від 05 червня 2012 року №420 щодо пунктів 1.1, 1.2, 1.6, 1.11, 4, 9.1 Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках позивачу - працівникові, якому заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків? Якщо ні, надати обґрунтування; які дії вчинить МОЗ України щодо відновлення конституційних прав позивача на медичне і соціальне забезпечення?.

Листом Міністерства охорони здоров'я України від 24 квітня 2014 року № 16.076-К-3411/4516-зв позивачу повідомлено, що для належного опрацювання його скарги від 27 березня 2014 року необхідно витребувати медико-експертну справу у лікувальній установі розташованої на території м. Донецьк. Враховуючи, що м. Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, то лікувальні установи, розташовані у зазначеному населеному пункті не підпорядковуються МОЗ України, що робить неможливим запит на розгляд медико-експертної справи у МОЗ України. За таких обставин, позивачу запропоновано звернутися до Центру медико-соціальної експертизи на підпорядкованій Україні території, який знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, 14.

Вважаючи незаконною бездіяльність відповідача у частині ненадання інформації на його скаргу від 19 березня 2015 року (зареєстровану в Міністерстві охорони здоров'я України 27 березня 2015 року за № К-3411), позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідь на скаргу позивача була надана в межах наявних відповідача повноважень, проте зобов'язав Міністерство охорони здоров'я України надати позивачу завірену копію Акта огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у березні 2015 року позивач звернувся до Міністерства охорони здоров'я України із скаргою (зареєстрована в Міністерстві охорони здоров'я України 27 березня 2015 року за № К-3411), в якій просив повідомити: за яким діагнозом приймались рішення МСЕК?; де знаходиться медекспертна документація позивача? (повідомлення лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК до закладу охорони здоров'я, який направив хворого (інваліда) на МСЕК, останнім не повернуто, в порушення наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14 лютого 2012 року №110 Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №088/о «Направлення на медико-соціальну експертну комісію»)?; чи порушені МСЕК вимоги Порядку встановлення медико-соціальними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках позивачу - працівникові, якому заподіяно ушкодження здоров'я відповідно пунктам: 2.2, 2.2.2, 2.2.3, 2.8, 2.2.1,2.9, 2.1.2, 2.13.4, 2.13.5? Якщо ні, надати обґрунтування; чи порушені МСЕКом вимоги наказу Міністерства охорони здоров'я України від 05 червня 2012 року №420 щодо пунктів 1.1, 1.2, 1.6, 1.11, 4, 9.1 Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках позивачу - працівникові, якому заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків? Якщо ні, надати обґрунтування; які дії вчинить МОЗ України щодо відновлення конституційних прав позивача на медичне і соціальне забезпечення?».

Згідно із ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про звернення громадян», скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Так, у скарзі, яка подана позивачем до відповідача (зареєстрована в Міністерстві охорони здоров'я України 27 березня 2015 року за № К-3411), міститься ряд питань про дотримання МСЕКом процедури прийняття рішення щодо встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідях на скарги позивача йому роз'яснено порядок оскарження висновків обласної МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи, тоді як здійснити перегляд висновків експертизи по суті у МОЗ України немає повноважень.

Згідно з вимогами Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №467/2011 (чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення №467/2011), Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони здоров'я, формуванні державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням.

Відповідно до Положення №467/2011, Міністерство відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі, інформує та надає роз'яснення щодо здійснення державної політики у сферах охорони здоров'я, санітарно-епідемічного благополуччя населення, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів; здійснює контроль за додержанням законодавства про медико-соціальну експертизу.

Колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством України встановлено порядок та форми здійснення Міністерством охорони здоров'я України контролю за додержанням законодавства про медико-соціальну експертизу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що чинним законодавством України на Міністерство охорони здоров'я України не покладено повноваження з проведення медико-соціальної експертизи, тоді як це є компетенцією спеціальних медичних закладів.

Натомість, відповідно до п. 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03 грудня 2009 року (далі - Положення №1317), рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 06 березня 2014 року позивачем направлено скаргу до Міністерства охорони здоров'я України (вх. №К-2193 від 12 березня 2014 року) щодо порушення порядку та критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 червня 2012 р. №420, обласною МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи.

22 квітня 2014 року листом №16.09-К-3967 Департамент реформ та розвитку медичної допомоги Міністерства охорони здоров'я України повідомив позивачу, що медекспертна документація, за дорученням Міністерства охорони здоров'я, була додатково розглянута Донецьким обласним центром медико-соціальної експертизи, яким визнано рішення обласної МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи таким, що відповідає законодавству. Крім того, зазначеним листом позивачу було повідомлено, що у разі незгоди з експертним рішенням за його заявою він може бути направлений до Центральної медико-соціальної комісії Міністерства охорони здоров'я України.

Отже, фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач скористався правом на оскарження рішення МСЕК у порядку, встановленому п. 24 Положення №1317.

Згідно з п. 25 Положення №1317, рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом даного спору є порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян», а тому висновку експертизи не може бути надано оцінку на предмет його відповідності законодавству.

Так, згідно з листом Міністерства охорони здоров'я України від 24 квітня 2015 року №16.06-К-341114516-р, позивачу надано відповідь на скаргу, в якій не міститься відповідь по суті на поставлені запитання.

Враховуючи викладене та вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що поставлені позивачем питання стосуються процедури проведення медико-соціальної експертизи та є по своїй суті оскарженням рішення МСЕК, відповідь на скаргу позивача була надана в межах наявних у відповідача повноважень.

Враховуючи викладене, в оскаржуваній постанові Окружного адміністративного суду міста Києва вірно зазначено про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання незаконною бездіяльності Міністерства охорони здоров'я України у частині ненадання відповіді на скарги ОСОБА_4 по суті звернення, визнання незаконною бездіяльності Міністерства охорони здоров'я України у частині ненадання інформації на запит ОСОБА_4 від 27 березня 2015 року та зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України надати позивачу належну відповідь на його звернення від 27 березня 2015 року.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідача надати позивачу завірену копію Акта огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України, суд зазначає таке.

Відповідно до абз. 3 п. 24 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03 грудня 2009 року, видача особі, яку визнано інвалідом або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 19 лютого 2014 року обласна МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи прийняла висновок про відсутність підстав для визнання позивача інвалідом та не визначала ступінь втрати позивачем професійної працездатності у відсотках за відсутності підстав.

Так, відповідно до висновку обласної МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи від 19 лютого 2014 року, позивач не є особою яку визнано інвалідом або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності.

Враховуючи відсутність встановлення факту втрати працездатності, колегія суддів дійшла висновку про те, що на позивача не поширюються вимоги абз. 3 п. 24 Положення №1317 (щодо заборони видачі на руки виписки з акта огляду комісії).

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у скаргах, які направлялись позивачем до відповідача відсутнє питання про надання копії Акта огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України.

Крім того, представником відповідача та позивачем особисто у судовому засіданні Київського апеляційного адміністративного суду підтверджено, що ОСОБА_4 не звертався до Міністерства охорони здоров'я України із заявами (скаргами, листами, клопотаннями тощо) у яких просив би направити йому медекспертну документацію, у тому числі, і копію Акта огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, у тому числі і позивача, порушених прав чи обов'язків не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» №7 від 20 травня 2013 року, у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Таким чином, звернення до адміністративного суду є способом захисту порушених прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних відносинах.

Враховуючи те, що позивач не звертався до відповідача щодо надання копії Акта огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушеного права, яке повинно бути захищено/відновлено шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги у частині зобов'язання відповідача надати позивачу завірену копію Акта огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_4 до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа - Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.

Згідно зі ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині задоволених позовних вимог з прийняттям нової постанови, якою відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати позивачу завірену копію Акта огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України, а у решті постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 160, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року - відмовити.

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року у частині задоволеної позовної вимоги про зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України надати позивачу завірену копію Акта огляду Центральною медико-соціальною комісією Міністерства охорони здоров'я України від 15 липня 2014 року №156 - скасувати.

Прийняти у цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України надати позивачу завірену копію Акта огляду Центральною медико-соціальною комісією Міністерства охорони здоров'я України від 15 липня 2014 року №156 - відмовити.

У решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанову може бути оскаржено протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 05.10.2016.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді: Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.

Желтобрюх І.Л.