Справа № 812/552/16
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року справа №812/552/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегії суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Компанієць І.Д., Сухарька М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2016 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Луганській області (надалі відповідач), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання дій Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Луганській області стосовно відмови у перерахунку заробітної плати за період з 09.07.2015 по 08.09.2015 включно, відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд) та за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 виходячи з посадового окладу 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50-відсоткового зменшення, з врахуванням фактичного виплаченої заробітної плати протиправними та зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами Новопсковського районного суду та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу за період з 09.07.2015 по 08.09.2015 включно відповідно до абз. 2 ч.1 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів (у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд) за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 виходячи з посадового окладу 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50-відсоткового зменшення, з врахуванням фактичного виплаченої заробітної плати (а.с. 2-4).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 57-61).

Позивач із таким судовим рішенням не погодилась, звернулась з апеляційною скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є неправомірним, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи, просила скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), в якій зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення). Апелянт також зазначає, що аргументи відповідача про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність, як причина невиконання свої зобовязань, не можуть підставою для невиконання вимог закону (а.с. 68-71).

Сторони, які беруть участь у справі у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, тому, відповідно до пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги встановила наступне.

09 липня 2015 року позивача призначено на посаду помічника судді Новопсковського районного суду Чалого А.В., за її згодою, на період виконання повноважень судді Новопсковського районного суду із присвоєнням одинадцятого рангу державного службовця, на якій вона і досі працює, що підтверджується копією трудової книжки АЕ№ 947611 та наказом Новопсковського районного суду Луганської області «Про призначення ОСОБА_2М» від 09 липня 2015 року № 16/к (а.с. 6,7).

Згідно довідки Територіального управління Державної Судової адміністрації України в Луганській області «Про складові заробітної плати» від 09.06.2016 року за вих..№ 1077/16 вбачається, що у період з 09.07.2015 року по 08 вересня 2015 року заробітна плата позивачу нараховувалась, виходячи з посадового окладу у розмірі 1218 грн., а з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року, у розмірі 2756 грн. (а.с. 45).

Позивач, вважаючи, що розмір її заробітної плати не відповідає законодавству про оплату праці працівникам апарату суду, а саме, абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів (у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд), 01 квітня 2016 року звернулась до ТУ ДСА України у Луганській області про здійснення перерахунку заробітної плати.

Відповідач, листом за вих. № 766/16 від 05.05.2016 року повідомив позивача, що ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12.02.2015 року передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посада яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Крім того, відповідач зазначив, що органи ДСА України можуть здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділені правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, здійснювати перерахунок посадового окладу працівників апарату суду. До того ж, відповідач зазначив, що постанова пленуму ВАСУ від 05.02.2016 року № 3 має рекомендований характер та не може прийматися, зокрема, територіальними органами ДСА України для нарахування та виплати коштів, а тому, відсутні підстави для здійснення перерахунку заробітної плати позивача (а.с.8-9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку заробітної плати на підставі вимог абзацу другого частини першої статті 147 Закону України Про судоустрій та статус суддів (в редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд) та, як наслідок наявність підстав для перерахунку в рамках діючого законодавства посадового окладу позивачу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.1 ст.144 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI Про судоустрій і статус суддів (далі Закон) у редакції, що діяла з 26.10.2014 до 01.01.2015, установлювала, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

З 28 березня 2015 року Законом № 192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, у частині першій ст. 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України №192 Про забезпечення права на справедливий суд Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 Про державну службу (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України (частини 7 та 8 ст.33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 Про державну службу).

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР Про оплату праці (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка передбачає, що Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

За правилами статті 142 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 Про судоустрій і статус суддів, у редакції чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (абзац перший ч.1 ст.142 цього Закону). Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації (абзаци перший та третій ч.2 ст.142 цього Закону)

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України, про що зазначено в ст.143 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 Про судоустрій і статус суддів, у редакції чинній до 28 березня 2015 року.

Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 Про судоустрій і статус суддів у редакції з 28 березня 2015 року.

З 01 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80 Про Державний бюджет України на 2015 рік визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 Про судоустрій і статус суддів застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону України від 07 липня 2010 року №2453 Про судоустрій і статус суддів застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09 вересня 2015 року.

Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Таким чином, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Додатком 47 до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів (в редакції чинній з 09.09.2015 року), схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів приведена у відповідність до абзацу другого ч. 1 ст. 147 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 Про судоустрій і статус суддів але з приміткою, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду, що підлягає врахуванню з огляду на п.9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність з боку ТУ ДСА України в Луганській області протиправної бездіяльності щодо невиплати заробітної плати позивачу з 09 липня 2015 року по 08 вересня 2015 року та з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07.07.2010 № 2453 Про судоустрій і статус суддів в редакції Закону України від 12.02.2015 №192 Про забезпечення права на справедливий суд. Тому відсутні підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати за заявленими вимогами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року № 21-1726а16 (справа №820/4648/15) та від 13 липня 2016 року в справах №820/4653/15 і № 818/3372/15.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), в якій зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними, оскільки правовідносини, що розглядав Європейський суд у справі Кечко проти України не є тотожними правовідносинам, що склалися по цій справі.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року у справі № 812/552/16 залишити без змін.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Колегія суддів Л.В. Ястребова

ОСОБА_3

ОСОБА_4