Справа № 820/1783/16
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 р. Справа № 820/1783/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Лях О.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Афанасьєва О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій незаконними, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

В с т а н о в и л а:

07 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати незаконним його звільнення з посади головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області, скасувати наказ Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області від 31 березня 2016 року № 20-о про його звільнення з 01 квітня 2016 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області, у звязку зі скороченням штатної чисельності працівників Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області; поновити на раніш займаній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 квітня 2016 року та 30.000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначає, що при вирішенні питання щодо наявності у фахівців відділу доходів і зборів з фізичних осіб Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області переважного права бути залишеним на роботі відповідач безпідставно відхилив його кандидатуру. Внаслідок незаконних дій та рішення відповідача він зазначав моральних страждань, розмір відшкодування яких оцінює в 30.000 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2016 року в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що Державною податковою інспекцією у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області по справі доведено правомірність та обґрунтованість наказу від 31 березня 2016 року про звільнення позивача у звязку зі скороченням штатної чисельності працівників Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області (далі ДПІ у Балаклійському районі).

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2016 року та прийняти нове судового рішення, яким в повному обсязі задовольнити його позовні вимоги.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892 Державна податкова інспекція у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області реорганізована, шляхом її приєднання до Ізюмської обєднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова, згідно положень п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) скасуванню.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Приписами ч. 1 ст. 42 КЗпП України установлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 цією статті визначено коло підстав при наявності яких, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, працівник має перевагу в залишенні на роботі.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом установлено, що наказом ДПІ у Балаклійському районі від 01 липня 2015 року № 3-о позивач ОСОБА_1 з 01 липня 2015 року призначений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_2, до фактичного виходу її на роботу, з встановленням посадового окладу згідно штатного розпису (т. 1, а.с. 14).

Наказом відповідача від 20 січня 2016 року № 3-о позивача ОСОБА_1 з 20 січня 2016 року призначено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку основного працівника головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_2, до фактичного виходу її на роботу, з встановленням посадового окладу згідно штатного розпису (т. 1, а.с. 15).

Відповідно до штатного розкладу ДПІ у Балаклійському районі, що діяв з 05 червня 2015 року до 26 січня 2016 року, у структурному підрозділі ДПІ - «Відділ доходів і зборів з фізичних осіб» передбачалось: 1 штатна посада начальника відділу, 1 штатна посада заступника начальника відділу, 9 штатних посад головних державних ревізорів-інспекторів, 2 штатні посади старших державних ревізорів-інспекторів (т. 1, а.с. 46-47).

Згідно зі штатним розписом на 2015 рік посади головних державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб займали: ОСОБА_1 (на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2С.), ОСОБА_3 (на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_4І.), ОСОБА_5 (на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6О.), ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. В свою чергу, посади старших державних ревізорів-інспекторів ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Наказом відповідача від 01 лютого 2016 року № 28 з 26 січня 2016 року введені в дію Організаційна структура ДПУ у Балаклійському районі, яка 18 січня 2016 року затверджена Головним управлінням ДФС у Харківській області, та новий штатний розпис, згідно з яким, у структурному підрозділі відповідача «Відділ податків і зборів з фізичних осіб» передбачалось: 1 штатна посада начальника відділу, 1 штатна посада заступника начальника відділу, 5 штатних посад головних державних ревізорів-інспекторів (т. 1, а.с. 48-49).

Таким чином, відповідно до зазначених штатних розкладів у структурному підрозділі ДПІ у Балаклійському районі «Відділ доходів і зборів з фізичних осіб» підлягали скороченню 3 штатних посади головних державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб та 2 штатні посади старших державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб.

01 лютого 2016 року позивач отримав попередження про своє наступне (з 01 квітня 2016 року) звільнення із займаної посади згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників. Одночасно ОСОБА_1 проінформований про відсутність вакантних посад, що передбачають виконання роботи за професією чи спеціальністю, що відповідали б його кваліфікації (т. 1, а.с. 50).

Наказом ДПІ у Балаклійському районі від 15 лютого 2016 року № 7-0 на виконання вимог наказів ДФС від 02 листопада 2015 року № 834 «Про затвердження Плану заходів із скорочення штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби», від 11 січня 2016 року № 17 «Про введення в дію Структур територіальних органів ДФС та затвердженням методичних рекомендацій щодо їх побудови» та наказу ДПІ у Балаклійському районі від 01 лютого 2016 року № 28 «Про введення в дію структури та штатного розпису ДПІ у Балаклійському районі ГУ ДФС у Харківській області» з 15 лютого 2015 року працівників ДПІ у Балаклійському районі, а саме, -

головних державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11, а також ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_13, що перебувають у відпустках по догляду за дітьми, призначено в порядку переведення до ДПІ у Балаклійському районі на посади головних державних ревізорів-інспекторів відділу податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі;

головних державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі ОСОБА_16, ОСОБА_6 (остання продовжує перебувати у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) призначено в порядку переведення до ДПІ у Балаклійському районі на посади, відповідно, - начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб та головного державного інспектора з організації роботи;

старших державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 призначено в порядку переведення до ДПІ у Балаклійському районі на посади головних державних ревізорів-інспекторів відділу податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі (т. 2, а.с. 4-9).

Наказом ДПІ у Балаклійському районі від 22 лютого 2016 року звільнена з займаної посади у звязку зі скороченням штатної чисельності працівників ДПІ у Балаклійському районі головний державний ревізор-інспектор відділу доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_10; наказом від 20 березня 2016 року - головний державний ревізор-інспектор відділу доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_17; наказом від 25 березня 2016 року - головний державний ревізор-інспектор відділу доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_8

Наказом ДПІ у Балаклійському районі від 31.03.2016 року № 20-о головний державний ревізор-інспектор відділу доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 звільнений з займаної посади з 01 квітня 2016 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штатної чисельності працівників ДПІ у Балаклійському районі (т. 1, а.с. 161).

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як зазначено в постанові вище, судом встановлено, що 6 штатних посад головних державних інспекторів відділу податків і зборів з фізичних осіб «нового» штатного розкладу ДПІ у Балаклійському районі станом на 12 лютого 2016 року були заповнені наступним чином: четверо головних державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб (разом з працівниками, що знаходились у відпустках по догляду за дітьми) переведені на посади головних державних ревізорів-інспекторів відділу податків і зборів з фізичних осіб та двоє старших державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб (разом з працівниками, що знаходились у відпустках по догляду за дітьми) також переведені на посади головних державних ревізорів-інспекторів відділу податків і зборів з фізичних осіб.

Колегія суддів вважає, що рішення ДПІ у Балаклійському районі від 15 лютого 2016 року про переведення старших державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ на посади головних державних ревізорів-інспекторів відділу податків і зборів з фізичних осіб ДПІ прийнято з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 1994 року «Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України «Про державну службу»» та постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року № 169 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців» (в редакціях, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин).

Встановлений факт дає підстави колегії суддів дійти висновку про те, що рішення ДПІ у Балаклійському районі від 15 лютого 2015 року щодо переведення старших державних ревізорів-інспекторів на вищестоящі посади головних державних ревізорів-інспекторів порушує права позивача ОСОБА_1, оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору і за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (правова позиція, висловлена судовими палатами у цивільних та адміністративних справах Верховного суду у справі № 6-40цс15, постанова від 01 квітня 2015 року).

Судам першої та апеляційної інстанцій відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про неможливість перевести позивача ОСОБА_1 з його згоди на іншу роботу, в тому числі у відділ податків і зборів з фізичних осіб.

Стаття 42 КЗпП України дає право власнику або уповноваженому ним органу при скорочені чисельності штату працівників надавати переважне право на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За загальним правилом для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець робить порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Зазвичай це довідка у довільній формі про результати порівняльного аналізу, в якій наводяться дані, що свідчать про переважне право одного працівника перед іншим на залишення на роботі (наявність відповідної освіти, післядипломну освіту, документи про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних робіт, обсяги виконуваних робіт, дотримання строків доручених завдань тощо).

При цьому учасники трудового спору відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 71 КАС України повинні довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, тобто надати докази, що підтверджують факт наявності у працівника більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що належних доказів, які б підтвердили наявність у позивача ОСОБА_1 більш низької кваліфікації і продуктивності праці в порівнянні з головними державними ревізорами-інспекторами відділу доходів і зборів ДПУ у Балаклійському районі: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11, судам першої та апеляційної інстанцій відповідачем не надано.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Верховним Судом України зазначено, що судам слiд мати на увазi, що при проведеннi звiльнення власник або уповноважений ним орган вправi в межах однорiдних професiй i посад провести перестановку (перегрупування) працiвникiв i перевести бiльш квалiфiкованого працiвника, посада якого скорочується, з його згоди на iншу посаду, звiльнивши з неї з цих пiдстав менш квалiфiкованого працiвника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцiльнiсть такої перестановки (перегрупування).

Колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача про те, що термін «однорідна професія (посада)» припускає, що однорідні професії (посади) характеризуються перш за все аналогічними або подібними за змістом трудовими функціями працівників у рамках одної спеціальності, але з можливою відмінністю в кваліфікації (розряді, класності, категорії).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що питання про однорідність професії (посади) повинно вирішуватися у кожному конкретному випадку шляхом порівняння умов трудових договорів працівників.

Колегія суддів зазначає, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень (ч. 1 ст. 2 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XII «Про державну службу» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Національний класифікатор України «Класифікатор професій ДК 003:2010» містить професійну назву роботи - «Головний державний податковий інспектор», «Державний податковий інспектор», «Ревізор-інспектор податковий» (код КП 3442).

Національним агентством України з питань державної служби наказом від 13.09.2011 року № 11 затверджений Довідник типових професійно-кваліфікаційних характеристик посад державних службовців, який містить рекомендовані матеріали щодо типових професійно-кваліфікаційних характеристик посад державних службовців, які мають бути використані при розробці конкретних професійно-кваліфікаційних характеристик посад державних службовців.

Дослідивши посадові інструкції головних та старших державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі, колегія суддів зазначає, що їх трудові функції та процедури мають як спільні ознаки (3.19 «Загальне діловодство», 3.21 «Укомплектування, зберігання, облік та використання архівних документів» тощо), так і різняться, - лише старші державні ревізори-інспектори відділу доходів і зборів з фізичних осіб здійснювали контроль за достовірністю, повнотою нарахування плати за землю з фізичних осіб і фізичних осіб-підприємців (п. 3.67 Посадових інструкцій).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому обовязковими умовами трудового договору вважаються такі, без яких цей договір не може бути визнано укладеним, а саме: трудова функція; оплата праці; місце роботи; строк дії трудового договору.

Колегія суддів відзначає, що кваліфікація, як здатності особи виконувати завдання і обовязки певного виду діяльності, це рівень теоретичних за практичних знань за відповідною професією та спеціальністю, який відповідає тарифному розряду, класу, категорії, рангу, вченому ступеню тощо. Саме кваліфікаційний рівень дозволяє власнику або уповноваженому ним органу доручати працівнику роботу відповідної складності.

Пунктом 4 Положення про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року № 839 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спеціальні звання присвоюються посадовим особам органів доходів і зборів відповідно до займаних посад у межах переліку посад згідно з додатком, яким, зокрема, відокремлені посади головних державних ревізорів-інспекторів та старших державних ревізорів-інспекторів державної податкової інспекції.

При цьому за положеннями п. 4 Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженого тим же урядовим актом, - посадовим особам, що вперше призначені на посаді в органах доходів і зборів, присвоюються такі спеціальні звання, зокрема, у разі наявності повної вищої освіти та відсутності досвіду роботи за фахом - спеціальне звання інспектора податкової та митної справи IV рангу.

З наказу ДПІ у Балаклійському районі від 15 лютого 2016 року № 7-0 вбачається, що при переведені старших державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі на посади головних державних ревізорів-інспекторів відділу податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі, останнім підтверджені раніш присвоєні спеціальні звання - інспектора податкової та митної справи IV рангу.

Статтею 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Сторонами у справі не спростовується та обставина, що згідно з штатним розкладом, що діяв до 26 січня 2016 року, посадовий оклад старших державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі був меншим в порівнянні з посадовим окладом головного державного ревізора-інспектора того ж відділу і, що питання щодо розміру оплати праці старших державних ревізорів-інспекторів зазначеного відділу вирішувалось при прийомі цих ревізорів-інспекторів на роботу до ДПІ. Претендуючи на зайняття посад «старший державних ревізорів-інспекторів відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі», укладаючи трудові договори, працівники погоджувались з розміром винагороди за виконання ними роботи, яка обумовлена їх посадовими обовязками.

Наведене дає підстави колегії суддів дійти висновку про неможливість застосування терміну «однорідна професія/посада» до посад: головний державний ревізор-інспектор відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі та старший державний ревізор-інспектор відділу доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Балаклійському районі, оскільки умови трудових договорів, що укладені за цими штатними посадами, є різними.

Колегія суддів зазначає, що проект «Реформа управління персоналом на державній службі в Україні» реалізовується відповідно до Меморандуму про взаєморозуміння між Урядом України та Урядом Канади (підписаний 26 травня 2008 року).

З огляду на приписи п.п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 9 КАС України, колегія суддів не приймає до уваги опис однорідних посад, наведений в Глосарії основних термінів і понять з питань класифікації, що складений в рамках зазначеного проекту, на який посилається відповідач в обґрунтування заперечень проти позову та апеляційної скарги ОСОБА_1

Колегія суддів також зазначає, що Податковий кодекс України не тільки регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а і визначає компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю.

Діяльність ДПІ у Балаклійському районі та її посадових осіб в рамках функцій контролюючого органу (ст. 19-1 ПК України), зокрема, відділу доходів і зборів з фізичних осіб не є свідченням того, що усі посадові особи ДПІ та зазначеного відділу мають однорідні професії і посади.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного позивачем наказу від 31 березня 2016 року № 20-о та поновленні його на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб Ізюмської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківській області з 02 квітня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи.

Таким чином, ураховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулось 31 березня 2016 року середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за лютий та березень 2016 року.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу Ш Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

При вирішенні спору у справі, колегія суддів погоджується з доводами позивача та представника відповідача про те, що станом на 01 квітня 2016 року середньоденна заробітна плата позивача складала 184,36 грн. (т. 1, а.с. 167).

При вирішення питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 235 КЗпП України, колегія суддів приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача належить стягнути середньомісячну заробітну плату в розмірі 24.151,16 грн. за період з 02 квітня 2016 року по 06 жовтня 2016 року, з вирахуванням із цієї суми обовязкових податків, внесків та зборів.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України присудження виплати заробітної плати у межах суми за один місяць виконується негайно.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідальність за своєчасне перерахування до відповідних органів утримань та нарахувань на заробітну плату несе роботодавець.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання його звільнення із займаної посади незаконним, оскільки вважає, що ця самостійна позовна вимога не виконує функції захисту прав позивача, так як не породжує юридичних наслідків. Права позивача відновлені саме фактом скасування, як незаконного, наказу ДПІ у Балаклійському районі від 31 березня 2016 року № 20-о про його звільнення.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Колегія суддів зазначає, що поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до положень цієї статті можуть бути: фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниження честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 23 ЦКУ розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин: характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Обовязковими вимогами при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача ОСОБА_1 про те, що він зазнав моральних страждань внаслідок порушення його прав відповідачем та цей факт встановлений судовим рішенням.

При цьому, колегія суддів відзначає, що судам першої та апеляційної інстанцій позивач не надав безспірних доказів, що гідним еквівалентом відшкодування таких страждань є саме сума в розмірі 30.000 грн.

Врахувавши обставини справи, вирішуючи питання розміру відшкодування з огляду на вимоги щодо розумності і справедливості цього відшкодування, колегія суддів приходить до висновку, що сама констатація порушення становитиме достатню сатисфакцію моральної шкоди, яка зазнана позивачем ОСОБА_1

З огляду на приписи ст. 8 КАС України, при вирішенні цього питання колегією суддів врахована практика Європейського Суду з прав людини, зокрема висновки Європейського Суду, що висловлені в рішеннях: від 25.10.1993 року по справі Гольм проти Швеції, від 29.11.1996 року по справі Саундерс проти Сполученого Королівства та іншими.

Оскільки зазначені обставини були залишені судом першої інстанції поза увагою, а встановленим обставинам не була надана належна правова оцінка, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1, скасування оскаржуваного удового рішення з прийняттям нового про часткове їх задоволення.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.1,п. 4, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2016 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1:

Скасувати наказ Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області від 31 березня 2016 року № 20-о про звільнення з 01 квітня 2016 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області ОСОБА_1, у звязку зі скороченням штатної чисельності працівників Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління ДФС у Харківській області.

Поновити з 02 квітня 2016 року ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб Ізюмської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області.

Стягнути з Ізюмської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02 квітня 2016 року по 06 жовтня 2016 року у сумі 24.151 (двадцять чотири тисячі сто пятдесят одна) гривня 16 копійок з урахуванням обовязкових податків, внесків, зборів.

Судове рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб Ізюмської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області та стягнення з Ізюмської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах суми стягнення за однин місяць квітень 2016 року у розмірі 3871 (три тисячі вісімсот сімдесят однієї) гривні 56 копійок.

В задоволені інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_18
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_19 ОСОБА_20

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11 жовтня 2016 року