Справа № 826/21490/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2016 року № 826/21490/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Меткон» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне підприємство «Меткон» (далі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач), в якому просило:

- визнати нечинними податкові повідомлення-рішення від 30.07.2015 року №№ ,;

- стягнути з відповідача суму судового збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду.

Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні.

27.10.2015 року в судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу Адміністративного судочинства України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Матеріалами справи встановлено, 30.07.2015 що на підставі п. 1 ст. 11 Закону України від4 грудня 1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» ( зі змінами та доповненнями) головним державним інспектором відділу контролю за декларуванням ПДВ, управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_1 проведено перевірку у приміщенні ДПІ у Соломянському районі Головного управління ДФС у м. Києві платника податку , Приватне підприємство «Меткон», 03037, м. Київ, вулиця Петра Радченка 27-29.

За результатами даної перевірки складено акт від 30.07.2015 № 26-58-l 5-01-30867645 про результати своєчасності сплати податку на додану вартість (з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань).

Відповідачем встановлено порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, а саме самостійно визначеного грошового зобов'язання по наступним уточнюючим деклараціям з податку на додану вартість:

- № від 20.07.2012, відповідно до якого була задекларована сума податкового зобовязання у розмірі 13357 грн., проте дану суму було погашено 30.10.2012 із порушенням строку на 92 дні.

- № від 20.07.2012, відповідно до якого була задекларована сума податкового зобовязання у розмірі 64.00 грн., проте дану суму було погашено 29.11.2012 із порушенням строку на 122 дні.

- № від 20.07.2012, відповідно до якого була задекларована сума податкового зобовязання у розмірі 2220.28 грн., проте дану суму було погашено 26.12.2012 із порушенням строку на 149 днів.

- № НОМЕР_1 від 18.09.2012, відповідно до якого була задекларована сума податкового зобовязання у розмірі 735.00 грн., проте дану суму було погашено 26.12.2012 із порушенням строку на 22 дні.

- № НОМЕР_2 від 19.10.2012, відповідно до якого була задекларована сума податкового зобовязання у розмірі 446.00 грн., проте дану суму було погашено 26.12.2012 із порушенням строку на 57 днів.

- № НОМЕР_2 від 19.10.2012, відповідно до якого була задекларована сума податкового зобовязання у розмірі 12910.50 грн., проте дану суму було погашено 08.01.2013 із порушенням строку на 20 днів.

- № НОМЕР_3 від 20.11.2012, відповідно до якого була задекларована сума податкового зобовязання у розмірі 64.00 грн., проте дану суму було погашено 09.01.2013 із порушенням строку на 20 днів.

На підставі вказаного акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 30.07.2015 р. № НОМЕР_4 (форма «Ш»), яким на підставі статті 26 Податкового кодексу України за затримку на 149 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 57356,35 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20%, у сумі 11 471 гривень 27 копійок.

- від 30.07.2015 р. № НОМЕР_5 (форма «Ш»), яким на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 8 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 3475 гривень зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10%, у сумі 347 гривень 50 копійок.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю спірних податкових повідомлень - рішень оскаржив їх до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Приватне підприємство «Меткон» зареєстровано як юридична особа Соломянською районною у місті Києві державною адміністрацією 26.04.2000 року за № 0021789, ідентифікаційний код юридичної особи 30867645, про що свідчать витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Свою діяльність здійснює на підставі Статуту.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Також, керуючись п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючими органами є: органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби; митні органи - щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони.

Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

В п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України передбачено, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, якщо сума податкових зобов'язань у с трок 10 календарних днів сплачена не була, така сума зобовязання стала узгодженою.

Відповідно до п. 50.1 ст.50 Податкового кодексу України платник податків, який самостійно (у тому чиє і за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобовязання минулих податкових періодів, зобовязаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку.

Згідно абзацу першого п.48.1 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями п. 46.5 ст.46 Податкового кодексу України та чинної на час її подання.

Відповідно до третього абзацу п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України додатки до податкової декларації є її невідємною частиною.

Крім того, п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу передбачено, що платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, також надсилається податкова вимога без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання, або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати сума грошового зобовязання, - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати сума грошового зобовязання, - у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу.

Варто наголосити, що стаття 126 Податкового кодексу України, як випливає з її змісту, є приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податкового кодексу України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Тобто, у разі зменшення узгодженої суми податкового зобов'язання шляхом подання уточнюючого розрахунку у звязку із виправленням помилок є видом сплати податкового зобов'язання яким і закінчується строк для визначення штрафних санкцій за прострочення погашення податкових зобовязань.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень доведено правомірність спірних податкових повідомлень - рішень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя І.А. Качур