Справа № П/811/3526/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2016 рокусправа № П/811/3526/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідачів: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк»

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 липня 2016 року

у справі № П/811/3526/15

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк»

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк», в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» щодо не включення позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які маюсь право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати додаткову інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, відкриваючи 22.01.2015 (до введення тимчасової адміністрації) поточний рахунок в ПАТ «Імексбанк» та укладаючи договір по приєднання до публічного договору банківського вкладу (депозиту), не могла довідатися, що даний банк є проблемним, тому відмова включити позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду, та здійснення виплати гарантованої суми відшкодування є незаконною, порушує право позивача, гарантоване Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 адміністративний позов задоволено часткового. Визнано протиправною бездіяльністю уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Гаджиєва Сергія Олександровича та Северина Юрія Петровича щодо не включення ОСОБА_1 до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Гаджиєва Сергія Олександровича включити ОСОБА_1 до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В іншій частині позову відмовлено.

Постанову суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано відсутністю у відповідача-2 правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд першої інстанції виходив з передчасності таких вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Гаджиєв С.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позову. Відповідач-2 зазначає, що позивач пропустив встановлений ч.2 ст.99 КАС України строк звернення до адміністративного суду, що залишено судом першої інстанції поза увагою. По суті заявлених позовних вимог відповідач-2 зазначає, що в ході перевірки виявлено ряд операцій щодо касових операцій без фактичного внесення/отримання фізичними особами готівкових коштів, серед яких правочини, здійснені позивачем та ОСОБА_4 22 та 23 січня 2015 року із нібито зняття з рахунку ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 172700,00 грн., які одразу ж були «зараховані» на рахунок позивача. У вказані дні залишок коштів у касі відділення банку не дозволяв здійснити операцію щодо видачі вищевказаних готівкових коштів, зазначені вище операції не передбачали фактичного переміщення реальних грошових коштів, крім того, такі операції проведені в період застосування обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України № 16/БТ від 15.01.2015 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії проблемних», а саме: заборони приймати депозитні вклади та/або здійснювати поповнення існуючих депозитних рахунків. На підставі наведених обставин комісія банку прийшла до висновку щодо штучності та фіктивності створення правових підстав для отримання позивачем сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, провадження в адміністративній справі підлягає закриттю внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 22.01.2015 між позивачем та ПАТ «Імексбанк» укладено договір № Банківського рахунку в національній валюті, згідно умов якого банк відкриває позивачу (клієнту) поточний рахунок.

Також 22.01.2015 між позивачем та ПАТ «Імексбанк» укладено договір № про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014, Вклад «Постійний клієнт» 3 міс. 17%. Відповідно до умов зазначеного договору сума вкладу складає 149750 грн.

Виконання означеного договору підтверджено випискою з особового рахунку вкладника ОСОБА_1, згідно даним якої рахунок відкрито 22.01.2015 на суму 149750,00 грн.

23.01.2015 внесено додатковий внесок в сумі 22950,00 грн. (а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, вказані готівкові кошти в загальному розмірі 172700,00 грн. внесені на рахунок ОСОБА_1 в результаті проведеної операції - зняття готівкових коштів з рахунку іншої особи в тому ж Банку - ОСОБА_4 з одночасним зарахуванням їх на рахунок ОСОБА_1

В той же час Постановою Правління Національного банку України від 15.01.2015 №16/БТ Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів. Для стабілізації діяльності Банку та відновлення його фінансового стану з дня прийняття цієї постанови встановлено обмеження, зокрема, не допускати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб; здійснювати залучення коштів від фізичних осіб в обсязі, що не перевищує обсягу таких операцій на дату прийняття цієї постанови ( у розрізі валют), та за процентними ставками, не вищими, ніж середні по банківській систем.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 №50 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.01.2015 №16 з 27 січня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк» Северина Юрія Петровича.

Наказом Уповноваженої особи № 34-в від 05.02.2015 створена комісія та призначено проведення перевірки укладених Банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних/карткових рахунків), а також обставин зарахування грошових коштів на вказані рахунки).

За наслідками проведеної перевірки виявлено ряд правочинів, обставини вчинення яких свідчать про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання клієнтами Банку сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду.

Згідно з постановою Правління НБУ від 21.05.2015 №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк»» рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 №105 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Імексбанк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Северина Юрія Петровича строком на 1 рік з 27 травня 2015 року по 26 травня 2016 року включно.

У зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 27.05.2015 № 105 «Про початок процедури ліквідації AT «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення, що Фонд з 04.06.2015 до 15.07.2015 включно розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку через установи банку-агента Фонду ПАТ "АЛЬФА-БАНК".

13.05.2015 Северин Ю.П. надіслав ОСОБА_1 повідомлення про призупинення їй виплат за рахунок коштів Фонду у зв'язку з проведенням перевірок (а.с.190).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.10.2015 №189 відкликано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Імексбанк» у Северина Юрія Петровича з 20.10.2015, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Імексбанк» Гаджиєву Сергію Олександровичу з 20.10.2015.

Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку рішення про відмову у включенні до списку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, позивачу не направлялося.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з встановленої протиправної бездіяльності уповноважених осіб щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, з огляду на відсутність доказів недійсності укладеного позивачем з Банком правочину.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За правилами ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи про банкрутство.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-ХІІ передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р. №2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Відповідно до ст.77 вказаного Закону № 2121-III, якою врегульовано питання відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, банк може бути ліквідований:

1) за рішенням власників банку;

2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Порядок відкликання банківської ліцензії у банку, що ліквідується за ініціативою власників, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За визначенням в ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду (ч.2 ст.3 Закону №4452-VI)..

Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Одночасно відповідно до ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI Фонд є тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників). Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

При цьому вказаний Закон № 4452-VI, врегульовуючи процедуру ліквідації банку, наділяє Фонд та уповноважену особу Фонду певними повноваженнями під час здійснення ліквідації банку.

Зокрема, відповідно до ст.48 цього Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Отже, враховуючи наведені норми в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що у спірних правовідносинах Фонд як ліквідатор банку ПАТ «Імексбанк» та уповноважена особа Фонду не виконує владних управлінських функцій.

З огляду на викладене, а також враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір, який виник на стадії ліквідації (банкрутства) банку ПАТ «Імексбанк», не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Даний спір, який виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з постановою Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, яка відповідно до ст.244-2 КАС України враховується апеляційним судом при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись вимогами ч.1 ст.203 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст.155 і 157 цього Кодексу.

Зважаючи на той факт, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, постанову суду першої інстанції слід скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Керуючись ст.198, ст.ст.157, 203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 липня 2016 року у справі № П/811/3526/15 скасувати.

Провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко