Справа № 810/2556/15
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2556/15 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова С.І. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Петрика І.Й.,

за участю секретаря Маменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Євко Володимира Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_4 (далі - позивач) з позовом до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області (далі - відповідач), треті особи - ОСОБА_3 (далі - третя особа 1), ОСОБА_5 (далі - третя особа 2) про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на будинок та земельну ділянку під номером АДРЕСА_1 (далі - права власності на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року замінено неналежного відповідача - Реєстраційну службу Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області на належного - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Євко Володимира Володимировича.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1, а реєстрація відповідачем за третьою особою 1 права власності на будинок та земельну ділянку за вказаною адресою порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю. Крім того, зазначила, що рішення відповідача про реєстрацію права власності за третьою особою 1 на будинок та земельну ділянку за вказаною адресою було прийняте на підставі рішення виконавчого комітету Шпитівської сільської ради від 10 листопада 1994 р. "Про оформлення свідоцтв про право власності на жилі будинки громадян с. Шпитьки, Личанка, Горбовичі, Мрія Києво-Святошинського району" № 87 (далі - рішення № 87), яке у подальшому було визнано незаконним та скасовано рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 січня 2015 р. у справі № 369/7339/14 (далі - рішення апеляційного суду від 13 січня 2015 р.), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 р. (далі - ухвала ВССУ від 18 березня 2015 р.).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року позов задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 листопада 2015 р. № 26031835 державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Євко Володимира Володимировича, яким було проведено за ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1, державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, третьою особою ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є необґрунтованою і незаконною , тобто ухвалено. Не відповідно до норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, не на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, не підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не переглядає постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року в частині позовних вимог, які залишені без задоволення, оскільки в цій частині рішення суду першої інстанції позивачем в апеляційному порядку не оскаржується.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності третьої особи 1 на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована 24 квітня 2015 року за вх. 256/03-12 (т. 1 а.с. 96).

Листом від 15 травня 2015 року №03-13/313 відповідачем повідомлено позивача про відмову у задоволенні заяви про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності за третьою особою 1 на будинок та земельну ділянку (т. 1 а.с. 13-14).

У зв'язку з тим, що позивач вважає протиправною реєстрацію за третьою особою 1 права власності на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, ним було подано даний позов до суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що право власності за третьою особою 1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано на підставі: договору дарування від 15 грудня 2006 р. та рішення № 87. Враховуючи, що зазначене право власності та назване рішення № 87 були визнані незаконними та скасовані рішенням апеляційного суду від 13 січня 2015 року, а також враховуючи приписи ч. 1 ст. 255 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 листопада 2015 р. № 26031835 державного реєстратора прав на нерухоме майно, яким було проведено за ОСОБА_3 державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1.

Такий висновок суду першої інстанції колегія судів вважає правильним з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (далі - Порядок № 868), який був чинний на дату виникнення спірних правовідносин та Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 р. № 3502/5 (далі - Порядок № 3502/5).

Згідно з вимогами ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 названого Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як убачається з ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

- відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до вимог п. 8-1 ч. 2 ст. 9 названого Закону N 1952-IV (в редакції Закону України від 04.07.2012 року № 5037-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно") під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Як убачається з п. 1 Порядку № 868, названий Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з вимогами п.1.3 Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14 квітня 2009 р. № 660/5, адреса нерухомого майна є ідентифікатором об'єкта нерухомого майна.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27 грудня 2013 року позивачем було подано до відповідача заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 4791762, у якій позивач просила здійснити за нею реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (далі - заява № 4791762) (т. 1 а.с. 64).

До названої заяви позивачем, зокрема, було долучено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду інвентарний номер 82, реєстровий номер 194 за названою адресою, довідку виконавчого комітету Шпитківської сільської ради від 16.12. 2013. № 1999, свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_2, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 70-74, 75, 76, 78-79).

Під час розгляду цієї заяви, 30 грудня 2013 року, відповідачем направлено до КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" запит щодо надання інформації № 03.2-15/1364, яким було витребувано інформацію щодо осіб, за якими зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме, документи, що підтверджують право власності позивача на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 80).

11 лютого 2014 року КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" надано відповідь № 55, в якій зазначено, що за вказаною адресою зареєстровано 2 інвентаризаційні справи на два різних об'єкта нерухомості, які мають однакову адресу. Зокрема, один об'єкт нерухомого майна зареєстровано за третьою особою 1 на підставі договору дарування житлового будинку від 15 грудня 2006 р., а другий об'єкт - за позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 червня 2002 р. (т. 1 а.с. 81-83).

27 лютого 2014 року відповідачем прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви позивача № 11244643, у зв'язку з тим, що об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 вже зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 94).

З метою скасування права власності третьої особи 1 на будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1, позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до третьої особи 1 (ОСОБА_3.), третьої особи 2 ОСОБА_5.), виконавчого комітету Шпитківської сільської ради, КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" про визнання недійсним свідоцтва, договору та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням апеляційного суду від 13 січня 2015 р., залишеним без змін ухвалою ВССУ від 18 березня 2015 р., було:

- визнано незаконним та скасовано рішення № 87 в частині присвоєння будинку по АДРЕСА_1 який належить третій особі 2, номеру "3";

- визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1, видане 1 серпня 2006 р. третій особі 2 на підставі рішення Шпитівської сільської ради від 10 листопада 1994 р. № 87 (т. 1 а.с. 97-100).

На підставі цього рішення суду, 14 квітня 2015 року, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності третьої особи 1 на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (далі - заява від 14 квітня 2015 р.) (т. 1 а.с. 96).

До названої заяви було долучено копію рішення апеляційного суду Київської області від 13 січня 2015 р. та ухвали ВССУ від 18 березня 2015 р. (т. 1 а.с. 97-100).

15 травня 2015 року відповідачем було направлено на адресу позивача лист № 03-13/313, яким повідомлялося про неможливість задоволення заяви позивача від 14 квітня 2015 р. та роз'яснено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст, рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили та завірені у встановленому порядку копії документів (т. 1 а.с. 101-102).

Також судом першої інстанції при вирішенні справи обґрунтовано враховані обставину, що право власності за третьою особою 1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано на підставі: договору дарування від 15 грудня 2006 року та рішення № 87. У зв'язку з тим, що зазначене право власності та назване рішення № 87 були визнані незаконними та скасовані рішенням апеляційного суду від 13 січня 2015 року, тобто після прийняття оскаржуваного рішення відповідача та враховуючи приписи ч. 1 ст. 255 КАС України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог попостановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції в частині, що оскаржується ОСОБА_3, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.10.2016.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: О.А. Губська

І.Й. Петрик

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Петрик І.Й.

Губська О.А.