Справа № 804/888/16
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2016 рокусправа № 804/888/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію, що надана Державною фіскальною службою України листом № 11913/5/99-9917-07-07-14 від 21.12.2015;

- зобов'язати відповідача протягом 45 календарних днів з дати набрання сили судовим рішенням у цій справі подати звіт про виконання судового рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що для фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування не передбачено включення до складу витрат суму сплачених відсотків, які нараховані платнику податків за користування кредитними коштами, незалежно від того, що кредит отримувався для здійснення підприємницької діяльності.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що відсотки, які сплачує позивач за користування кредитними коштами, є витратами, безпосередньо пов'язаними з господарською діяльністю позивача. Оплата процентів, нарахованих на кредитні кошти, що одержані від Банку для закупівлі сировини та матеріалів, з яких виготовляється готова продукція, є вартістю придбаних банківських послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів. Таким чином, висновки оскаржуваної податкової консультації суперечать положенням пп.177.4.4 п.177.4. ст.177 Податкового кодексу України, а тому податкова консультація має бути скасована.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на доводах і вимогах, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 30.09.1996 за №0018454 як фізична особа - підприємець, що підтверджено Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії В01 № 443439.

27 листопада 2015 року Позивач звернувся до Державної фіскальної служби України з питанням надати податкову консультацію щодо можливості віднесення ним до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, вартості відсотків за користування кредитними коштами.

Листом № 11913/Б/99-99-17-02-02-14 від 21.12.2015 Відповідач роз'яснив, що суми коштів, сплачені платником податку на користь банку за надані послуги з розрахунково-касового обслуговування, пов'язані з веденням господарської діяльності (відкриття, закриття, переоформлення рахунків, відкритих безпосередньо на фізичну особу-підприємця, надання виписок з рахунків тощо), включаються до складу витрат фізичної особи-підприємця. При цьому, не передбачено включення до складу витрат суми сплачених відсотків, які нараховані платнику податків за користування кредитними коштами.

За позицією заявника апеляційної скарги зазначена податкова консультація є необґрунтованою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на відповідність змісту податкової консультації приписам Податкового кодексу України, норми якого не містять положень, які б надавали право фізичній особі підприємцю відносити до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, витрати у вигляді відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року N 2755-VI податкова консультація це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно із пунктом 52.1 статті 52 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року N 2755-VI за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Наслідком застосування податкової консультації згідно п. 53.1 ст. 53 Податкового кодексу України є те, що платника податку не може бути притягнуто до відповідальності, якщо він діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Пунктом 53.3 ст. 53 ПК України визначено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Отже, Податковий кодекс України в якості підстав для визнання недійсною податкової консультації чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Як вже встановлено вище, позивач звернувся до податкового органу з проханням надати йому консультацію з питання щодо можливості віднесення ним до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів витрати у вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами, якщо ці кошти брались для введення господарської діяльності.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, передбачено положеннями ст.177 ПК України.

Згідно п.177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У відповідності до п. 177.4 ст.177 ПК України (в редакції чинній на момент звернення до податкового органу за консультацією) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; ( п.п.177.4.1.п.177.4 ст.177 ПК України);

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; ( п.п. 177.4.2 п.177.2 ст.177 ПК України);

суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом ( п.п.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України);

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. ( п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України).

Отже, наведений перелік витрат, які безпосередньо пов'язані з отриманням доходів є вичерпним.

Водночас, для фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування не передбачено включення до складу витрат суму сплачених відсотків, які нараховані платнику податків за користування кредитними коштами, незалежно від того, що кредит отримувався для здійснення підприємницької діяльності.

Посилання апелянта на те, що витрати на сплату відсотків за отриманий кредит є вартістю придбаних банківських послуг, які прямо пов'язані з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг не узгоджуються з приписами п.177.4 ст. 177 ПКУ, оскільки кредит хоч і отримано для цілей господарської діяльності, але сплачені за це відсотки не є такими, що безпосередньо пов'язані з отриманням доходу.

Зокрема, п.п.177.4.4 ст. 177 ПК України наведений виключний перелік інших витрат, в т.ч. витрат, пов'язаних з придбанням послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Тобто, це можуть бути послуги, наприклад, пов'язані з ремонтом та експлуатацією майна, що використовується у підприємницькій діяльності. Крім того, такі витрати мають бути безпосередньо пов'язані з отриманням доходу в розрахунковому періоді, послуги мають бути оплачені, товар отриманий (роботи, послуги виконані). Отже, до складу витрат мають включатися лише витрати, що прямо пов'язані з отриманням конкретного прибутку.

В свою чергу поняття фінансових витрат наведено у п.п. 138.10.5 п.138.10 ст. 138 ПК України. Так, до фінансових витрат належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку). Отже, за змістом наведеної норми фінансові витрати не є тотожними платі за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, які відповідно до п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України віднесено до адміністративних витрат.

Таким чином, висновок відповідача, викладений у податковій консультації стосовно того, що фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат суми погашення кредиту та суми сплачених відсотків, які нараховані платнику податків за користування даним кредитом, незалежно від того, що кредит отримувався на здійснення підприємницької діяльності, відповідає вимогам діючих на момент надання податкової консультації норм Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року у справі № 804/888/16 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай