Справа № 803/927/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Справа № 876/6402/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головної військової прокуратури України Генеральної прокуратури України, Оперативного командування ,,Захід" Сухопутних військ Збройних сил України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

15 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головної військової прокуратури України Генеральної прокуратури України (далі - Головна військова прокуратура) та Оперативного командування ,,Захід" Сухопутних військ Збройних сил України (далі - ОК ,,Захід") щодо розгляду його звернення від 27 березня 2016 року. Також позивач просив зобов'язати розглянути його звернення належним чином.

Постановою від 18 липня 2016 року Волинський окружний адміністративний суд відмовив в задоволенні позову в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що позивач у зверненні просив розпочати процедуру переатестації його у військовому офіцерському званні. Дана вимога ніким не розглянута.

Також позивач акцентує увагу на тому, що у своїх дослідженнях суд першої інстанції прийшов до висновку, що питання прийняття та проходження військової служби в органах військової прокуратури вирішує військова прокуратура регіонального рівня, а не Головна військова прокуратура Генеральної прокуратури України. Однак, при цьому суд не зобов'язав відповідача направити звернення до компетентного органу, а відмовив у задоволені позовних вимог.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належать до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 27.03.2016 року ОСОБА_1 надіслав Головному військовому прокурору України письмове звернення щодо особистого прийому, в пункті 1 якого просив розглянути питання щодо початку процедури його переатестації, присвоєння військового офіцерського звання, призначення на посаду в органах військової прокуратури та направлення для виконання посадових обов'язків в райони проведення Антитерористичної операції (АТО). В пункті 2 звернення позивач просив здійснити особистий прийом Головним військовим прокурором.

За результатом розгляду звернення від Головної військової прокуратури позивачу надійшов лист вих. №10/2/1/-25299-15 від 11.04.2016 року, в якому зазначено, що Законом України ,,Про прокуратуру" органи прокуратури позбавлені повноважень щодо проведення перевірок у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів. У зв'язку з цим звернення ОСОБА_1 направлено для розгляду в межах компетенції до Міністерства оборони України.

Також у відповіді зазначено, що згідно з Інструкцією про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України та наказом Генерального прокурора України ,,Про організацію діяльності органів прокуратури України з особистого прийому, розгляду звернень та забезпечення доступу до публічної інформації" від 30.12.2015 року №430 перший заступник та заступники Генерального прокурора України приймають громадян, якщо вони звернулись на особистий прийом з питань незгоди з рішеннями про відмову у задоволенні скарги прокурорами обласного рівня, керівниками самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України.

З огляду на викладене, заявник має право звернутись на особистий прийом після прийняття рішення про відмову у задоволенні скарги прокурором обласного рівня, керівником самостійного структурного підрозділу Генеральної прокуратури України.

Від оперативного командування ,,Захід" позивач отримав листа від 22.04.2016 року за вих. №501/2244, в якому вказано, що прийняття його на військову службу за контрактом проведене у відповідності до вимог законодавства. Вирішення питання щодо його призначення на посаду в органи військової прокуратури та направлення для виконання посадових обов'язків в зону проведення АТО, а також забезпечення організації особистого прийому Головним військовим прокурором до повноважень посадових осіб управління оперативного командування ,,Захід" не відноситься.

Крім того, на адресу ОСОБА_1 надійшов також лист від Командування Сухопутних військ Збройних Сил України за вих. №116/9/4/5953 від 10.05.2016 року, в якому зазначалось, що звернення позивача за належністю опрацьоване в управлінні оперативного командування ,,Захід" та на адресу позивача надіслана відповідь за підписом т.в.о. начальника штабу першого заступника командувача військ оперативного командування ,,Захід".

Вважаючи, що Головною військовою прокуратурою та Оперативним командуванням ,,Захід" звернення від 27.03.2016 року по суті не розглянуті, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами належним чином, у встановлені законом строки та в межах своєї компетенції розглянуте звернення ОСОБА_1.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР ,,Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР) визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з кваліфікацією судом першої інстанції звернення позивача як скаргу, оскільки у зверненні позивач оскаржував дії щодо порушення процедури присвоєння йому військового офіцерського звання.

Відповідно до ст. 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду (ч.1).

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями (ч.3).

За змістом ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (ч.1).

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину (ч.2).

Згідно приписів ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що відповідач - Головна військова прокуратура належним чином та у визначений Законом строк розглянула звернення позивача, надала обґрунтовану відповідь з тих питань, які належать до її компетенції. У відповідності до вимог ст. 7 Закону № 393/96-ВР прокуратура направила звернення позивача до Міністерства оборони України для розгляду та вирішення питань, які зазначенні у зверненні та відносяться до компетенції вказаного органу державної влади.

Доводи скарги позивача щодо протиправності дій відповідача в частині не направлення звернення до місцевих органів військової прокуратури для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 на посаду в органах військової прокуратури апеляційний суд визнає безпідставним з таких підстав.

Статтею 7 Закону № 393/96-ВР передбачений обов'язок органу державної влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації переслати звернення за належністю лише відповідному органу чи посадовій особі, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до їх повноважень.

Таким чином, питання пересилання звернення двом чи більше органам чи посадовим особам цим Законом не врегульовано, а тому апеляційний суд не вбачає порушень в діях Головної військової прокуратури.

Крім того, суд першої інстанції проаналізував порядок прийняття на посади в органах військової прокуратури та встановив, що відповідно до ч.4 ст. 27 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII ,,Про прокуратуру" військовими прокурорами призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту за умови укладення ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.

Позивач не відповідає зазначеним вимогам, а тому надсилання його звернення до місцевих органів військової прокуратури для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 на посаду в органах військової прокуратури носило би чисто формальний характер без настання будь-яких позитивних наслідків для позивача.

Таким чином, права позивача такими діями відповідача не порушенні, а тому не можуть бути поновленні.

Суд першої інстанції також належним чином проаналізував відповідь другого відповідача - Оперативного командування ,,Захід" на звернення ОСОБА_1 та дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності порушень вимог законодавства під час розгляду звернення та його вирішення.

Так, у відповіді зазначено, що прийняття позивача на війську службу за контрактом здійснено у суворій відповідності до вимог Закону України ,,Про військовий обов'язок та військову службу". Також позивачу роз'яснено, що зміни, які були внесені до статті 20 Закону України ,,Про військовий обов'язок та військову службу" та передбачали, що громадяни України, які мають спеціальні військові звання середнього, старшого та вищого - начальницького складу або класні чини, - приймаються на військову службу за антрактом осіб офіцерського складу з одночасним присвоєнням військових звань у порядку переатестації відповідно до частини п'ятої статті 5 цього Закону, набули чинності лише 08.02.2015 року та станом на момент прийняття позивача на військову службу до лав Збройних Сим України не діяли.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що і другий відповідач належним чином, у строк та у відповідності до вимог законодавства розглянув звернення позивача.

Що стосується протиправності дій органів державної влади під час прийняття позивача на військову службу за контрактом, порушення процедури присвоєння військового офіцерського звання, то такі дії позивач вправі оскаржити в судовому порядку. З тексту звернення вбачається, що позивач таким правом скористався.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у справі № 803/927/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 10 жовтня 2016 року.