Справа № 592/8501/16-а
Суддя: Князєв В. Б.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №592/8501/16-а
Провадження №2-а/592/303/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судових засідань Шипиленко О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора 4-ої роти батальйону УПП у м.Сумах Рибальченка Максима Павловича про скасування та визнання постанови про адміністративне правопорушення незаконною та закриття провадження по справі, -

встановив:

Позивач звернувся до суду та свої вимоги мотивує тим, що постановою інспектора роти 4 батальйону УПП в м.Суми Рибальченка М.П. від 05.09.2016 р. на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за ч.1 ст.122 КУпАП в розмірі 255 грн. Відповідно до вищезазначеної постанови,- 05.09.2016 р. він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, нібито порушив правила проїзду пішохідних переходів, а саме не надав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину автомобільної дороги по нерегульовану пішохідному переходу, чим нібито порушив п.18.1 ПДР. Насправді, він рухався на вищевказаному автомобілі 05.09.2016 р. близько 08 год. в м.Суми по вул.Білопільський шлях ближче до осевої лінії на швидкості приблизно 40-50 км/год. Спереду нього праворуч на такій же приблизно швидкості, ближче до правого краю дороги на відстані приблизно 1м - 1,5 м від його автомобіля рухався патрульний автомобіль Toyota Prius інспектора Рибальченка М.П. Оскільки дорожня розмітка відсутня, крім осевої лінії, то їхні автомобілі рухалися у різнях рядах, не перешкоджаючи один одному. Перед пішохідним переходом, патрульний автомобіль поліції зупинився, а він, пригальмувавши, але не змінюючи напрямок руху, проїхав вказаний пішохідний перехід. Через декілька секунд він почув звук сирени патрульної поліцейської машини і приблизно на відстані 60-70 метрів від вищевказаному пішохідного переходу зупинив автомобіль. Потім під'їхав патрульний поліцейський автомобіль, і інспектор УПП Рибальченко М.П. звинуватив його у порушенні ПДР та виніс постанову про притягнення його адміністративної відповідальності, мотивуючи тим, що він повинен був пропустити пішохода, який нібито перебував на пішохідному переході. Дана постанова не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню. Так, інспектор УПП Рибальченко М.П. в порушення вимог ст.9 КУпАП не розкрив суб'єктивну сторону, грубо порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП, жодних доказів: показань свідків, показань технічних приладів чи технічних засобів, чи інших доказів у справі, на момент розгляду адміністративної справи інспектор не представив. У зв'язку з чим, позивач просить суд постанову серії ПС2 №495417 від 05.09.2016 р., яку виніс інспектор роти 4 батальйону УПП в м.Суми Рибальченко М.П. про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. визнати незаконною та скасувати, а провадження закрити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Управління патрульної поліції в м.Суми Департаменту патрульної поліції Москаленко Д.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказав, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, правопорушення мало місце, позивачеві роз'яснено його права, складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представника відповідача, свідка ОСОБА_5, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.09.2016 р. інспектором роти №4 батальйону УПП в м.Суми Рибальченко М.П. відносно позивача була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 495417, відповідно до якої ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, 05.09.2016 р. о 08 год. в м.Суми, вул.Білопільський шлях, 18/1, порушив правила проїзду пішохідних переходів, а саме: не надав дорогу пішоходу, який переходив проїздну частину автомобільної дороги по нерегульованому пішохідному переході, чим порушив п.п.18.1 ПДР України (а.с.5).

В судовому свідок ОСОБА_5, пояснила, що дійсно ОСОБА_2 не надав дорогу пішоходу, який переходив проїздну частину автомобільної дороги по нерегульованому пішохідному переході.

Частиною ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з п. 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Тобто, вимога цього пункту передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах (позначених дорожніми знаками чи розміткою, або ж на регульованих пішохідних переходах, де світлофор працює у режимі миготіння жовтого сигналу) пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони вступили на перехід.

Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов'язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він поступається дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатнього для того, щоб дати дорогу, або ж зупинитися. Забороняється здійснювати об'їзд пішохода, що знаходиться на пішохідному переході, незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку - побігти, уповільнити хід) і передбачити можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - виключити такі ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що пішохід перебував на узбіччі, а представник відповідача стверджує, що пішохід вже перебував на пішохідному переході.

Разом з тим, з копії постанови в справі про адміністративне правопорушення, як джерела доказу фактичних обставин, вбачається, що в них не міститься жодного доказу порушення позивачем п. 18.1 ПДР України, а сам позивач вчинення ним правопорушення категорично заперечує.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Покази свідка не є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи, обставини складу правопорушення.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію константував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 р.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є недоведеним.

Кодекс України про адміністративні правопорушення, який регулює порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.ст. 252, 251 КУпАП).

Аналогічні положення містить п. 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395.

Суду не було подано відео адміністративного правопорушення, в якому ОСОБА_2 був визнаний винуватим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 05.09.2016 р. є обґрунтованими, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КУпАП,- по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не вжито заходів для забезпечення всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а оскаржувана постанова серії ПС2 № 495417 від 05.09.2016 р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 252 КУпАП України, ст.ст. 11, 12, 17, 18,69-71, 159 -163 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до інспектора 4-ої роти батальйону УПП у м.Сумах Рибальченка Максима Павловича про скасування та визнання постанови про адміністративне правопорушення незаконною та закриття провадження по справі задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №495417 від 05.09.2016 р., винесену інспектором 4-ї роти батальйону УПП в м.Суми Рибальченко Максимом Павловичем про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 255 грн. на користь держави.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. При проголошенні вступної та резолютивної частини постанови згідно з ч. 3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Суддя В.Б. Князєв