Справа № 2-а-1050/2010
Суддя: Мартинов Є. О.
Дата ухвалення: 2010-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Мартинова Є.О.,

при секретарі - Макаревич Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни» та поновлення пропущеного строку звернення до суду,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2010року позивач ОСОБА_3 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду з даним позовом, в якому просить: 1) поновити пропущений строк звернення до суду; 2) визнати дії відповідача щодо виплати їй щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни, з порушенням вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» неправомірними; 3) зобов»язати ОСОБА_2 пенсійного фонду України і! м. Бориспіль Київської області нарахувати та сплатити на його користь недоплачену йому як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2010 року по 01.10.2010 року у сумі 7005 гривень 60 копійок; 4) зобов»язати ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області призначити йому підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист «Дітей війни»; 5) стягнути з відповідача на його користь суму сплачених ним судових витрат (держмито).

Свої позовні вимоги обгрунтував наступним. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни та згідно зі ст. 6 зазначеного закону з 1 січня 2006 року їй мала виплачуватись щомісячна соціальна допомога в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, яка відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Разом з тим, в 2006-2007 роках позивач не отримував соціальної допомоги взагалі, а у 2008 році отримує лише 10 % затвердженого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а не ЗО %, як передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». ОСОБА_2 Пенсійного фонду в м. Бориспіль Київської області відмовило йому в перерахунку соціальної допомоги. Позивач вважає, що з урахуванням розміру прожитковою мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначених Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки сума недоотриманої соціальної допомоги з 01.01.2006- 01.04.2010 року складає 7005 гривень 60 копійок. Вона вважає, що її права на отримання соціальної допомоги у визначеному законом розмірі були обмежені внаслідок прийняття неконституційних нормативних актів, про що їй стало відомо з засобів масової інформації. Про порушення саме її права на отримання державної соціальної допомоги «Дітям війни». їй стало відомо лише після відповіді відповідача, в зв»язку з чим нею було пропущено строк звернення до суду.

У судове засідання позивач не зявилась, просила справу слухати без її участі, позовні вимоги повністю підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київській області у судове засідання не з»явився. Від відповідача надійшла заява з проханням слухати справу без участі представника та надали заперечення, згідно якого позовні вимоги відповідач не визнає вважає, що згідно з чинним законодавством не був визначений механізм проведення відповідних виплат, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Вони також вважають суттєвим, що відповідно до ст. 28 Закону України „Про

загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення мінімальний розмір пенсії за віком застосовуєгься виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до цього Закону, а також, що відповідно до вимог ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а не з бюджету Пенсійного фонду України.

Дослідивши письмові заяви сторін, матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію за віком, що підтверджується даними її паспорта та посвідченням (а.с. 7-9).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.07.2004 № 2195-ІУ, який набув чинності з 01.01.2006 року, визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідач не заперечує того факту, що позивач є дитиною війни і має право на отримання підвищення пенсії згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Крім того, зі змісту листа ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бориспіль також встановлено, що надбавка як дитині війни, що виплачувалась позивачу в 2008 року, становила: з 22.05.2008 року -48,10 гривень, з 01.07.2008року- 48,20 гривень, з 01.10.2008 року - 49,80 гривень. Іншого чинним законодавством не передбачено (а.с. 6),

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 №121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату' пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України.

Дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2006 рік згідно п. 17 ст. 77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік №3235-1V від 20.12.2005.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік від 19.01.2006 №3367-ІУ п. 17 етапі 77 було виключено, тобто відновлено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» було викладено в новій редакції відповідно до якої пільги дітям війни, передбачені статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Дію ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» було також зупинено на 2007 рік відповідно до п. 12. ст. 71 Закону України «Про

Державний бюджет України на 2007 рік» №489-V від 19.12.2006 з урахуванням ст. 111 цього Закону - у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до етапі 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 зупинення дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік, передбачене пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Підпунктом 2 п. 41 Розділом II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-УІ, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено у новій редакції: «дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів»

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет Україні: на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка. Однак, в той же час, на думку суду, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Суд виходить з того, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додатковий соціальний захист, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Відповідно до етапі 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищенаведєне, суд прийшов до висновку, що відповідачем - субєктом владних повноважень не доведена правомірність не нарахування та не виплати підвищення до пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 «Про соціальний захист дітей війни».

Зі змісту ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» слідує, що за основу нарахування державної соціальної допомоги дітям війни береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно чинного законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зазначено, що при наявності у чоловіків 25. а у жінок 20 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Суд не бере до уваги положення ч. З ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної соціальної допомоги, виходячи в розміру мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, то новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивач має право на державну соціальну допомогу, яку слід визначати з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок державної соціальної допомоги позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої етапі 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд прийшов до висновку, що ііР'.і визначенні розміру державної соціальної допомоги позивачеві застосуванню підлягають ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції закону від 18.11.2004 року, та ч.і ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також Закон України „Про Державний бюда®#країни на відповідний рік в частині встановленого розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст. 99 ч. 2 Кодексу Адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод га

інтересів особи встановлюється в шестимісячний строк не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була

дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з дати подачі позовної заяви, позивач звернувся до суду 29.10.2010 року.

В зв»язку з чим позовні вимоги в частині зобов»язання відповідача нарахувати та виплати позивачу недоотриману державну соціальну

допомогу з 01.01.2010 року по 01.10.2010 року підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач звернувся до суду 29.10.2010 року, тому

позовні вимоги про здійснення дій з нарахування державної соціальної допомоги за період з 01.01.2010 року по 01.04.2010 року не підлягають

задоволенню з підстав пропуску строку звернення до суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до суду із заявами про перерахунок і виплату недоотриманої державної

соціальної допомоги за 01.01.2010 по 01.10.2010 року, щодо розміру якої був обізнаний, оскільки, норми законодавства, на які посилається

позивач як на підставу своїх вимог, є загальновідомими та діяли у період отримання позивачем допомоги.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги піддягають задоволенню про зобов»язання відповідача нарахувати та

виплатити позивачу в межах строку звернення до суду, тобто з 01.04.2010. При цьому, суд не встановлює розмір цієї суми, адже таким

повноваженням наділене лише місцеве управління Пенсійного фонду України.

Судові витрати по даній справі складають сплачене позивачем при подачі позовної заяви державне мито в розмірі 3,40 гривень (а.с. 1)

підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 18, 87, 94,99, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області про стягнення щомісячної

державної соціальної допомоги «дітям війни» та поновлення пропущеного строку звернення до суду - задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області щодо виплати їй щомісячного підвищення до пенсії, як

дитині війни, з порушенням вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» неправомірними.

Зобов»язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України з м. Бориспіль Київської області нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_4

Іванівни недоплачену їй як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу з 01,04.2010 року.

Зобов»язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області призначити їй підвищення до пенсії, як дитині війни,

відповідно до положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист «Дітей війни»

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Бориспільні Київської області на користь ОСОБА_4 судові витрати по

сплаті державне мито в розмірі 3 гривні 40 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом

протягом десяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_5

Суддя: