Справа № 814/558/16
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 р. Справа № 814/558/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Середа О. Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, стягнення сплаченої суми грошового зобов'язання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому з урахуванням зави про зменшення позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 659-17 від 09.06.2015 року про визначення грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 50000,00 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь сплачену суму судових витрат у розмірі 1000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що час введення в дію ставок транспортного податку, відповідно до яких було нараховане грошове зобов'язання починається з 01.01.2016 року, тому застосування у 2015 році до неї транспортного податку є протиправним, у зв'язку з чим оскаржене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року позов ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області № 659-17 від 09.06.2015 року, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: «Транспортний податок з фізичних осіб» в розмірі 50 000, 00 грн.

Повернуто ОСОБА_1 сплачену суму грошового зобов'язання з транспортного податку в розмірі 50 000, 00 грн. відповідно до податкового повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області № 659-17 від 09.06.2015 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 1 000 грн.

В апеляційній скарзі, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 є власником легкових автомобілів Porsche Cayenne 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 26.08.2011 року, об'єм двигуна 3500 куб.см. та Mersedes-Benz S 500 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, дата реєстрації 20.07.2012 року, об'єм двигуна 4663 куб.см.

09 червня 2015 року ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області було винесено податкове повідомлення - рішення № 659-17 від 09.06.2015 року, яким визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 50 000, 00 грн.

Згідно наявної в матеріалах справи квитанції № 0.0.427643754.1 від 27.08.2015 року, позивач сплатила суму транспортного податку у розмірі 50 000,00 грн. зі спрямуванням платежу за реквізитами, зазначеними податковим органом (а.с. 19).

02 березня 2016 року позивач звернулася до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області із заявою про повернення суми грошового зобов'язання.

Листом № 814/Б/14-03-13-01-24 від 22.03.2016 року ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва було надано відповідь, якою відмовлено позивачці у задоволенні зазначеної заяви.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" , який набув чинності з 01 січня 2015 року, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату транспортного податку.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відповідно до ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Поряд з цим,відповідно до п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп. 10.1.1 п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 ПК України).

Згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 ПК України.

Відповідно пп. 12.3.4 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Разом з цим, п. 5 р. XIX «Прикінцеві положення» ПКУ органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Так, з наведеного вище вбачається, що безпосереднє встановлення місцевих податків, а отже і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Як встановлено судом, транспортний податок було встановлено рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2015 року № 49/8 "Про внесення змін та доповнень до рішення Миколаївської міської ради від 07.07.2011 року №7/3 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території міста Миколаєва», зі змінами та доповненнями».

Таким чином, час його введення в дію, враховуючи положення законодавства, починається з 01.01.2016 року.

Отже, визначення позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 50 000 грн. не відповідає положенням ПК України та є неправомірним.

У спірних правовідносинах колегія суддів застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в цій частині правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, вийшов за межі позовних вимог і обрав неналежний спосіб захисту прав позивача в частині повернення сплаченого транспортного податку в сумі 50000,00 грн., виходячи з наступного.

Алгоритм дій державних органів та їх взаємовідносини в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань регламентовано статтею 43 ПК, а також Порядком взаємодії органів державної податкової служби, місцевих фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженим спільним наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 21.12.2010 № 974/1597/499 ( далі - Порядок взаємодії).

Відповідно до пункту 43.1 статті 43 ПК помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з пунктами 43.3, 43.4 статті 43 ПК обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

За правилами пункту 43.5 цієї ж статті ПК (які відображені й у пункті 7 Порядку взаємодії) контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Отже, повернення з Державного бюджету України помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених податковим законодавством, є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

У даному випадку правильним способом захисту прав позивача буде звернення до суду із вимогою про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку про повернення відповідних сум коштів із відповідного бюджету у разі набрання законної сили рішенням суду про скасування оскаржуваних ППР та невиконання податковим органом обов'язку щодо повернення ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання, що визначені спірними ППР у порядку, передбаченому статтею 43 ПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на тому, що позивачем, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, поданої 27 квітня 2016 року (а.с. 46) позовні вимоги про повернення ОСОБА_1 сплаченої суми грошового зобов'язання з транспортного податку в розмірі 50 000, 00 грн., згідно податкового повідомлення-рішення № 659-17 від 09.06.2015 року, взагалі не було заявлено.

Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, було заявлено 1 вимогу майнового характеру, тому судовий збір складає 551,20 грн.

Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області за рахунок її бюджетних асигнувань шляхом безспірного списання.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на оскаржувану постанову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2016 року було задоволено клопотання апелянта та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у даній справі.

Враховуючи, що рішення у справі ухвалено не на користь апелянта та станом на час розгляду справи апелянтом так і не надано документу, підтверджуючого сплату судового збору, судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, що виступав стороною у справі.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла думки, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.3 ч. 1 ст. 198, п.4ст. 202,ч. 2 ст. 205, ст.254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № 659-17 від 09.06.2015 року про визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в сумі 50 000, 00 грн.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області () за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 (№ НОМЕР_2, АДРЕСА_1) судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви на суму 551 (п'ятсот п'ятдесят одна ) грн. 20 коп.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області () судовий збір за подачу апеляційної скарги до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок №: 1008, отримувач коштів: УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101, , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, код ЄДРПОУ суду 34380461 у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий :

Судді: