Справа № 686/8191/16-а
Суддя: Колієв С. А.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/8191/16-а

ЄУН 686/8191/16-а
справа 2-а/686/286/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Куркевича О.В.

представника відповідачів Блідної В.М., Рудчука В.П., Літвіна С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1 з вказаним позовом в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_2 відповідно до довідки в/ч №55064 від 14.09.1988 року її чоловік ОСОБА_2 , призваний на збори Хмельницьким МВК виконував службові обов`язки в в/ч № НОМЕР_1 в період з 06.05.1988 року по 14.09.1988 рік. Вказане також підтверджується у записами у його військовому квитку згідно якого її чоловік перебував у в/ч НОМЕР_1 де працював хіміком. Згідно експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії, ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Оскільки смерть її чоловіка пов`язана з виканням ним військового обов`язку вона звернулася до Хмельницького обласного військового комісаріату з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги відповідно до положень ст..16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 25.03.2016 року вона отримала відповідь з ІНФОРМАЦІЯ_3 в якій, з посиланням на відповідь Департаменту фінансів Міністерства оборони України, їй було відмовлено у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що її чоловік на момент смерті не був військовослужбовцем, а особою звільненою з військової служби. Вважає таку відмову протиправно, такою що суперечить вимогам ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За таких обставин просить суд визнати дії Міністерства оброни України та Хмельницького обласного військового комісаріату щодо відмови їй у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до ст..16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як дружині померлого ОСОБА_2 протиправними та зобов`язати Міністерство оброни України здійснити нарахування та виплату їй одноразової грошової допомоги відповідно до ст..16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як дружині померлого ОСОБА_2 у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент смерті ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Також позивач зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_2 . У 1988 році її чоловік був призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлений для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії га ЧАЕС. Службу він проходив у військовій частині № НОМЕР_1 . Вважає, що оскільки він був призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 та виконував роботу у військовій частині він виконував військовий обов`язок. Внаслідок виконання такого обов`язку він тяжко захворів, отримав у зв`язку з цим інвалідність. ІНФОРМАЦІЯ_5 її чоловік помер. Оскільки його смерть пов`язана з виконанням військового обов`язку вона має право на отримання одноразової грошової компенсації у зв`язку зі смертю чоловіка, яка передбачена ст..16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 5000-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб. Також пояснила суду, що після смерті вона отримала в оранні праці та соціального захисту населення грошову компенсацію внаслідок смерті чоловіка, проте зазначила, що вона не знала, що має право на отримання такої компенсації за іншим законом, та у випадку задоволення вказаного позову вона поверне отримані кошти. Також зазначила, що за своє життя її чоловік не звертався до Міністерства оборони України за виплатою грошової компенсації у зв`язку із встановленням йому інвалідності.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що 23.12.2015 року Хмельницьким об`єднаними міським військовим комісаріатом був скерований пакет документів для виплати одноразової грошової допомоги на вимогу заявника ОСОБА_1 , як вдові померлого інваліда війни ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . На підставі поданих документів командування ІНФОРМАЦІЯ_3 вважає, що заявниця не має права на одержання такої грошової допомоги та весь пакет документів був направлений на розгляд комісії до Департаменту фінансів Міністерства оборони України за вих. №7/82 від 13.01.2016 року. Листом від 25.02.2016 року за вих.. № 248/3/6/906 Департаментом фінансів МОУ було повідомлено, що документи для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 опрацьовані та встановлено, що останній звільнений з військової служби 25.05.1971 року, а помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . За таких обставин, оскільки діюче законодавство передбачає виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця, а не особи звільненої з військової служби документи повернуті без реалізації. За таких обставин вважав, що підстав для задоволення позову не має.

Представник Міністерства оборони України позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що відповідно до ч.9 ст.16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги визначається КМУ. Такий порядок визначений постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року. Згідно п.2 вказаного Порядку встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу». Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби у військовому резерві, за умов, визначених ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» та указами Президента України. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 був звільнений з військової служби 25.05.1971 року, брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році у статусі військовозобов`язаного, призваного на збори, а не як військовослужбовець, тобто останній у даному випадку не виконував обов`язки військової служби відповідно до положень ч.9 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», Також просив врахувати, що ОСОБА_2 помер не під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, а значно пізніше 09.08.2015 року. Крім того, позивач вже реалізувала своє право на отримання грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка, отримавши таку допомогу органах праці та соціального захисту населення. За таких обставин вважав, що підстав для задоволення позову не має.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що 16 серпня 1980 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , яке видане 10.08.2015 року відділом РАЦС по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.

Згідно експертного висновку №18053 від 09.10.2015 року встановлено, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язку військової служби п ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького обласного військового комісаріату з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка відповідно до положень ст..16 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповіддю №7/770 від 25.03.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив ОСОБА_1 про відмову у виплаті вказаної допомоги, пославшись на те, що згідно повідомлення Департаменту фінансів МОУ встановлено, що ОСОБА_2 був звільнений з військової служби 25.05.1971 року, а помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; а згідно діючого законодавства виплата грошової допомоги можлива лише членам загиблого (померлого) військовослужбовця, а не особи, звільненої з військової служби.

Вказана відмова і стала підставою для звернення позивача з вказаним позовом.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У відповідності до ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на час виникненнях спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно ч.1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Згідно частини 3 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", указами Президента України.

Відповідно до статті 161 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Як вбачається із суті заявленого позову спірним питанням є чи вважається проходження служби особою в період призову на військові збори виконанням обов`язків військової служби, чи така особа військовослужбовцем.

Як встановлено з матеріалів справи (оглянутого військового квитка НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 з 18.05.1969 року був призваний та проходив військову службу звідки був звільнений у запас 25.05.1971 року.

У 1988 році (протягом 136 днів) проходив учбові збори у в/ч НОМЕР_1 з посадовою кваліфікацію «хімік» (розділ 28 військового білету).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 № 0386/25 від 14 вересня 1988 року встановлено, що ОСОБА_2 був призваний на збори Хмельницьким МВК та виконував службові обов`язки у військовій частині НОМЕР_1 в період з 06 травня 1988 року по 14 вересня 1988 рік (сто тридцять днів).

Відповідно до довідки МСЕК від 12 лютого 1998 року ОСОБА_2 була встановлена ІІІ група інвалідності. Захворювання пов`язане з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_4 ОСОБА_2 був інвалідом 3 групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

У період перебування ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок».
Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, військовозобов`язаними.
За правилами статей 79 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.
Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон № 2232-ХІІ.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
За правилами частини першої статті 16 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).
Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.
За таких обставин посилання представників відповідачів на те, що ОСОБА_2 , будучи призваним як військовозобов`язаний на збори з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не виконував обов`язки військової служби є безпідставними та до уваги судом не приймаються.

Разом з цим судом встановлено, ОСОБА_2 перебував на вказаних зборах як військовозобов`язаний, у зв`язку з виконанням військової служи отримав захворювання, у зв`язку з яким помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як зазначалося вище, згідно п.3 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Буквальне тлумачення вказаної норми закону свідчить про те, що грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори призначається та виплачується лише у випадку, коли така смерть (загибель) настали під час виконання обов`язків військової служби (тобто під час проходження військових зборів), а не внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Оскільки ОСОБА_2 проходив військовій збори у 1988 році (в період з 06 травня 1988 року по 14 вересня 1988 рік), а помер ІНФОРМАЦІЯ_2 підстави для призначення та виплати позивачу грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовозобов`язаного відповідно до положень ст..16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим у зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України «Про Збройні Сили України», ЗУ «Про загальний військовий обов`язок», ст. ст. 8, 9, 12, 159, 160 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або за відсутності особи, яка брала учать але не була присутня при її проголошенні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: