Справа № 813/1706/16
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Львів Справа № 876/6254/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,

з участю секретаря Андрушківа І. Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року у справі № 813/1706/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівська кондитерська фабрика «Світоч» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Темпо-логістик»,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Львівська кондитерська фабрика «Світоч» (далі ПАТ «ЛКФ «Світоч») звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС (далі СДПІ), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 18 лютого 2016 року № /2074 та № /2073.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року вказаний позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує посиланням на те, що факти порушень позивачем вимог податкового законодавства, які послужили підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, мали місце та чітко зафіксовані в акті перевірки від 04 лютого 2016 року № 33/28-06-22-20/00382154, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування вказаних податкових повідомлень-рішень є помилковим.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі обставини, просив її задовольнити.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні заперечили проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що беруть участь у справі та зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі акта перевірки від 04 лютого 2016 року № 33/28-06-22-20/00382154, складеного за результатами позапланової виїзної перевірки ПАТ «ЛКФ «Світоч» з питань господарських відносин з ОСОБА_4 «Темпо-логістик» за період з 01 липня 2014 року по 31 березня 2015 року, з ПП «ОСОБА_1 сервіс груп» за період з 01 квітня 2012 року по 01 липня 2014 року, з ПП «Галтеплосервіс» за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, з ОСОБА_4 «СВ Альтера-Львів» за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, з ОСОБА_4 «Автоматика сервіс АСК» за грудень 2014 року, лютий-квітень та червень 2015 року, з ОСОБА_4 «Маштехімпорт» за березень 2014 року, з ОСОБА_4 «Галтехноком» за березень, липень 2015 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів, робіт (послуг) або подальшої реалізації товарів, робіт (послуг) від вищезазначеного контрагента та з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства, СДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 18 лютого 2016 року № /2073, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за податком на додану вартість на суму 1412950,86 грн, з яких на 941967,24 грн за основним платежем та на 470983,62 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, та № /2074, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 726207,60 грн, з яких на 484138,40 грн за основним платежем та на 242069,20 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для визначення позивачеві податкових зобовязань слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 941967,24 грн, а також підпункту14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.8, підпунктів 138.10.2, 138.10.3 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 484138,40 грн.

Вказані висновки обґрунтовані посиланням на безтоварність господарських операцій позивача з ОСОБА_4 «Темпо-логістик», ПП «ОСОБА_1 сервіс груп», ПП «Галтеплосервіс», ОСОБА_4 «СВ Альтера-Львів», ОСОБА_4 «Автоматика сервіс АСК», ОСОБА_4 «Маштехімпорт» та ОСОБА_4 «Галтехноком», оскільки матеріали перевірок, зустрічних звірок та узагальненої податкової інформації вказаних контрагентів свідчать про відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з їх контрагентами-постачальниками і контрагентами-покупцями, в тому числі і позивачем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення ПАТ «ЛКФ «Світоч» вимог податкового законодавства є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а досліджені під час розгляду справи докази доводять факт здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами, відповідні первинні документи містять всі обовязкові реквізити та відображають в повній мірі зміст вказаних господарських операцій та є тими документами, на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік згідно з статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; перелічені в ПК України витрати банківських установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Тобто, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та враховуватись при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; про відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; про облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; про здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; про відсутність первинних документів обліку.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як видно з матеріалів справи, до видів діяльності ПАТ «ЛКФ «Світоч» належать: виробництво какао, шоколаду та цукрових кондитерських виробів; виробництво чаю та кави; виробництво прянощів та приправ; очищення та постачання води; неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення; вантажний автомобільний транспорт.

Так, ПАТ «ЛКФ «Світоч» укладено з ПП «Галтеплосервіс» договори від 01 лютого 2013 року № 1, від 19 березня 2013 року № 2, від 19 березня 2013 року № 3, від 31 травня 2013 року № 4, від 15 липня 2013 року № 6, від 30 липня 2013 року № 8, від 31 липня 2013 року № 9, від 07 серпня 2013 року № 10, від 21 серпня 2013 року № 7, згідно з умовами яких останнє зобовязувалось виконати ряд робіт (монтаж осушувачів, чіллера для кондиціонера, системи кондиціонування та вентиляції, встановлення дашка над венткоробом Лайона і зонта над чіллером Купольні та ізоляція повітропроводу осушувача, ремонт та чистка вентиляційних труб осушувача, реконструкції системи вентиляції) на території головного підприємства позивача за адресою м. Львів, вул. Ткацька, 10.

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ПП «Галтеплосервіс» позивачем надано суду копії замовлень на покупку, банківських виписок, довідок вартості робіт, актів прийому виконаних робіт, податкових та видаткових накладних, рахунків фактур. Також при проведенні податковим органом перевірки позивачем надано листи щодо надання перепусток та наряди-пропуски на територію позивача працівників ПП «Галтеплосервіс», видача яких передбачалась умовами згаданих вище договорів.

В свою чергу, висновок відповідача щодо безтоварності зазначених господарських операцій ґрунтується на інформації, яка зафіксована ДПІ у Пустомитівському районі ГУ Міндоходів у Львівській області в акті перевірки від 10 жовтня 2014 року № 439/2200/34069814 «Про результати проведення виїзної позапланової документальної перевірки ПП «Галтеплосервіс» з питань формування податкового кредиту та податкових зобовязань з податку на додану вартість за період з 01 січня 2012 року по 31 липня 2014 року», згідно з якою придбання останнім матеріалів та наступний їх продаж не обґрунтований наміром отримати прибуток.

Що стосується взаємовідносин позивача з ОСОБА_4 «Маштехімпорт», то вони зводяться до придбання в останнього запчастин для устаткування.

В підтвердження реальності здійснених між ними господарських операцій позивачем надано копії замовлень на покупку, банківських виписок, прибуткових ордерів, видаткових та податкових накладних.

Натомість, висновок про нереальність вказаних господарських операцій зроблений відповідачем на підставі довідки ДПІ в Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 24 вересня 2014 року №5218/15-53-22-3/37645268 «Про результати проведення зустрічної звірки ОСОБА_4 «Маштехімпорт» щодо документального підтвердження господарських відносин із ОСОБА_4 «Інтехно», їх реальності та повноти відображення в обліку за період березень 2014 року», оскільки ОСОБА_4 «Маштехімпорт» було посередником між позивачем та ОСОБА_4 «Інтехно», а директори вказаних підприємств не надали пояснень щодо фінансово-господарської діяльності між ними, відтак, не підтвердили реальність здійснених операцій. Також відповідач вказує на відсутність документів в підтвердження транспортування придбаного товару.

Між позивачем та ОСОБА_4 «СВ Альтера-Львів» укладено договір від 10 лютого 2012 року № 44/101 про придбання в останнього запчастин для устаткування.

Підтверджуючи реальність вказаних відносин позивачем надано копії прибуткових орденів, замовлень на покупку, банківських виписок, податкових та видаткових накладних.

Висновок податкового органу про безтоварність вказаних операцій зроблений податковим органом у звязку з ненаданням позивачем для перевірки товарно-транспортних накладних, якісного посвідчення виробника, та на підставі акта перевірки від 28 січня 2014 року №101/22-40/33252232 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_4 «СВ Альтера-Львів» з питань господарських відносин з ОСОБА_4 «Рельполь Альтера» та ОСОБА_4 «Укрелектроімпорт» за 2012 рік», складеного ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області.

Однак правомірність дій ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області щодо внесення змін до «Системи автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» на підставі вказаного вище акта перевірки була предметом оскарження у Львівському окружному адміністративному суді у справі № 813/1276/14, яким постановою від 25 квітня 2014 року, яка набрала законної сили, задоволено позов ОСОБА_4 «СВ Альтера-Львів».

25 липня 2013 року позивачем укладено з ОСОБА_4 «Темпо-логістик» договір № 13057, згідно з умовами якого останнє зобовязувалось систематично постачати і передавати у власність позивача глазуруючі кондитерські добавки, ароматизатори, барвники, ванілін та корицю.

В підтвердження здійснення вказаних господарських операцій позивачем надано копії видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, курєрських накладних, виписки про рух коштів.

Висновок податкового органу щодо нереальності таких господарських відносин обґрунтований посиланням на акт перевірки від 01 жовтня 2015 року № 227/2201/38540646, складений Городоцькою ОДПІ за результатами позапланової виїзної перевірки ОСОБА_4 «Темпо-логістик» з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ОСОБА_4 «Тігма Продукт» за період з 01 липня 2014 року по 31 серпня 2014 року та з ОСОБА_4 «Пальмагуртсировина» за період з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року, згідно з яким господарські операції між ними реально не відбулись, що виключає наступну поставку товарів позивачу.

Однак правомірність дій Городоцької ОДПІ щодо внесення змін до інформаційної системи «Податковий блок» на підставі вказаного вище акта перевірки була предметом оскарження у Львівському окружному адміністративному суді у справі № 813/5754/16, яким постановою від 13 листопада 2015 року, яка набрала законної сили, в цій частині позов ОСОБА_4 «Темпо-логістик» задоволено.

Щодо відносин позивача з ПП «ОСОБА_1 сервіс груп», то між ними було укладено договір від 26 листопада 2012 року № 718, згідно з яким останнє зобовязувалось здійснити позивачу поставку запчастин до обладнання.

Реальність вказаних господарських операцій підтверджується копіями видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, виписками про рух коштів.

В підтвердження позиції щодо нереальності господарських операцій з вказаним контрагентом контролюючий орган посилається на акт перевірки від 09 вересня 2014 року № 2073/13-03-22-04/38243589, складений ДПІ в Залізничному районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області за результатами позапланової виїзної перевірки ПП «ОСОБА_1 сервіс груп». Також вказує на відсутність товарно-транспортних накладних, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, якісного посвідчення виробника та сертифіката відповідності.

25 лютого 2015 року між позивачем ОСОБА_4 «Галтехноком» укладено договір № 44 про поставку останнім товарів на замовлення позивача, в підтвердження виконання якого позивачем надано суду копії видаткових та податкових накладних, виписки про рух коштів.

Натомість, нереальність вказаних господарським відносин відповідач обґрунтовує узагальненою податковою інформацією щодо ОСОБА_4 «Галтехноком» за звітні періоди декларування ПДВ за березень, липень 2015 року щодо господарських операцій з контрагентами ОСОБА_4 «Корес ЛТД», ОСОБА_4 «Ідеал Інвест», ПАТ «ЛКФ «Світоч», а також відсутністю сертифікатів відповідності та якісних посвідчень.

Крім цього, позивач уклав з ОСОБА_4 «Автоматика сервіс АСК» договір від 28 липня 2015 року № 2807 про поставку останнім запасних частин до обладнання, в підтвердження виконання якого ним надано копії податкових накладних, видаткових накладних, рахунків, замовлень на покупку, виписок про рух коштів.

На спростування реальності вказаних господарських відносин відповідач вказує на податкову інформацію, надану Калуською ОДПІ щодо ОСОБА_4 «Автоматика сервіс АСК», згідно з якою останнє здійснювало безтоварні операції з придбання товарів (робіт, послуг) у підприємств-постачальників.

Відтак, висновок податкового органу про недоведеність позивачем факту здійснення його контрагентами господарських операцій з виконання вказаних вище робіт та поставки товарів обґрунтований інформацією, отриманою від податкових органів щодо вказаних вище юридичних осіб.

Суд вважає такі висновки контролюючого органу необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для визнання здійснених позивачем господарських операцій безтоварними, оскільки за відсутності доказів, які б свідчили про невідповідність укладених ним правочинів економічному змісту та діловій меті, про невикористання отриманих благ у власній господарській діяльності чи про здійснення господарських операцій за відсутності при цьому змін в структурі його активів, такі висновки мають характер припущень.

Крім цього, необхідно зазначити, що платник податків (покупець), який дотримався вимог закону щодо формування валових витрат та податкового кредиту, не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням субпідрядником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податків та звітування тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та на віднесення певних сум до валових витрат за допущені зазначені порушення таким постачальником. У разі якщо постачальник допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо нього, адже законами іншого не передбачено.

Що ж до ненадання позивачем для перевірки сертифікатів відповідності чи товарно-транспортних накладних, то необхідно вказати, що це документи, які підтверджують якість товарів та транспортування відповідно, за своїм змістом вони не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам чи їх перевезення і не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що фіксують факти здійснення господарських операцій.

В свою чергу, відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» суд визначив, що «адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про правомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту з врахуванням його господарських операцій з контрагентами ОСОБА_4 «Темпо-логістик», ПП «ОСОБА_1 сервіс груп», ПП «Галтеплосервіс», ОСОБА_4 «СВ Альтера-Львів», ОСОБА_4 «Автоматика сервіс АСК», ОСОБА_4 «Маштехімпорт» та ОСОБА_4 «Галтехноком».

Викладене вище дає підстави для висновку про протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень від 18 лютого 2016 року № /2074 та № /2073.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року у справі № 813/1706/16 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А. І. Рибачук

Судді В. М. Багрій

ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлено 03 жовтня 2016 року.