Справа № 2а-8118/11/1370
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2011-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2011 р. № 2а-8118/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Дака Т.П.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Кріля О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ України Міністерства внутрішніх справ України про стягнення грошової компенсації за речове майно

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ України Міністерства внутрішніх справ України про стягнення грошової компенсації за речове майно в сумі 3 768,55 грн.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що його було звільнено з військової служби в запас та виключено з особового складу частини. При звільненні йому не було виплачено грошову компенсацію, але видано довідку-рахунок № 206 на отримання грошової компенсації замість речового майна на суму 3 768,55 грн. Листом за №256 від 07.04.2011 року йому повідомлено про відмову у виплаті належної компенсації у зв`язку з відсутністю грошей. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його законні права та не відповідають ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 27 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004р., якою затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив. В письмовому запереченні від 08.08.2011р. зазначає, що відповідно до Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів`з 11.03.2000 року дію ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`призупинено в частині отримання військовослужбовцями грошової компенсації замість речового майна.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб`від 03.11.2006 року, який набрав чинності з 01.01.2007 року ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`викладено в новій редакції та доповнено ст. 9-1, якою не передбачено виплату грошової компенсації замість речового майна за бажанням військовослужбовців.

В подальшому п.2 ст. 9-1 виключено на підставі Закону від 28.12.2007 року. Таким чином, на момент розгляду справи законодавством не передбачено отримання грошової компенсації військовослужбовцям замість речового майна, а позивач посилається на нормативні акти, які втратили чинність на час виникнення спірних правовідносин. Просить в позові відмовити.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Внутрішніх військ України Міністерства внутрішніх справ України і наказом № 17 о/с від 28.05.2008 року був звільнений зі служби на підставі ст. 63 п. "б" (за віком) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`від 25.03.1992 року, що підтверджується записами у трудовій книжці.

Відповідно до довідки-рахунку відповідача №206 про виплату грошової компенсації замість належних предметів форменого обмундирування, що підлягає видачі ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням зі служби, сума до виплати складає 3 768,55 грн. Правильність обчислення цієї суми сторонами не заперечується. Листом за №256 від 07.04.2011 року позивачу повідомлено про відмову у виплаті належної компенсації у зв`язку з відсутністю грошей.

Спір виник щодо правомірності дій відповідача щодо невиплати компенсації за не отримане речове майно. Щодо фактичних обставин спору немає.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України`держава забезпечує соціальні і правові гарантії військовослужбовцям внутрішніх військ і членам їх сімей відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів`та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 9 даного Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення в розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов військової служби. Порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів. За офіцерами, прикомандированими для роботи в органах державного управління, на підприємствах, в установах, організаціях і вищих навчальних закладах, зберігаються всі види матеріального забезпечення, гарантії та пільги за рахунок бюджету Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України та інших військових формувань.

На виконання вимог Закону № 2011-XII Кабінетом Міністрів України 22.07.1998 року було прийнято постанову №1135 «Про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном у мирний час».

Дію частини 2 статті 9 зазначеного Закону призупинено Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів`від 17.02.2000 року № 1459-ІІІ в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна. Закон набув чинності з 11.03.2000 року.

Відповідно до положень зазначеного Закону військовослужбовці втратили право на отримання продовольчих пайків та грошової компенсації замість них. Право на отримання речового майна під час проходження служби у військовослужбовців залишилось, військовослужбовці були позбавлені лише права, за їх бажанням, під час проходження військової служби, на отримання грошової компенсації замість речового майна. Аналогічного висновку дійшов Львівський апеляційний адміністративний суд України у справі № 50322/09 (ухвала від 28.03.2011р.)

Проте постановою Кабінету Міністрів України «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час`від 28.10.2004 року № 1444 відновлено право на грошову компенсацію за не отримане речове майно.

Відповідно до п. 27 Постанови №1444 військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Отже, грошова компенсація замість речового майна була передбачена законодавством України в період з 20 грудня 1991 року по 11 березня 2000 року та з 28 жовтня 2004 року. Такого самого висновку дійшов Львівський апеляційний адміністративний суд України у аналогічній справі № 82710/09 (ухвала від 05.04.2011р.)

Таким чином, на день підписання наказу про звільнення зі служби в травня 2008 року позивач мав передбачене цим Положенням, право на отримання при звільненні зі служби грошової компенсації замість не отриманого речового майна. При цьому, суд не враховує суми грошової компенсації замість речового майна, дата видачі якого припадає на період з 11 березня 2000 року по 28 жовтня 2004 року, тобто не враховує:

- грошову компенсацію в сумі 189 грн. за куртку повсякденну (дата видачі жовтень 2000 року);

- грошову компенсацію в сумі 71,40 грн. за сорочку білого кольору (дата видачі жовтень 2000 року);

- грошову компенсацію в сумі 190,54 грн. за фуфайку чорного кольору (дата видачі за травень 2000 року);

- грошову компенсацію в сумі 3,33 грн. за ремінь шкіряний спорядження (дата видачі жовтень 2000 року).

Суд враховує, що у справах про стягнення компенсації за невидане речове майно звільненим військовослужбовцям є стала судова практика (Ухвала ВАС України від 10.11.2010 р. № К-15408/08, Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2011 р. № 12962/10/9104 та ін.).

Доводи відповідача на відсутність кошторисних призначень, як причину невиплати компенсації, суд вважає необґрунтованими. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України`зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Аналогічна позиція висловлена у Рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 року по справі «Жовнер проти України».

Відповідно до статті 32 Європейської Конвенції захист прав і основоположних свобод, юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Відповідно до пункту 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Перевіряючи дотримання відповідачем вимог ч. З ст. 2 КАС України, суд вважає, що оскаржувана бездіяльність є необґрунтованою, тобто вчинена без урахування усіх обставин, що мають значення.

Згідно із вимогами ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми відповідач не надав суду жодних доказів правомірності оскаржуваної бездіяльності, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Судові витрати у вигляді судового збору (3,40 грн.), відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України слід стягнути на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-14, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію замість не отриманого речового майна в сумі 3 269 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 (три) гривні 40 (сорок) копійок сплаченого судового збору.

4.В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова виготовлена у повному обсязі 12 серпня 2011 року.

Суддя Сакалош В.М.