Справа № 344/8145/16-а,2-а/344/354/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року Справа № 876/6401/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2016 року у справі №344/8145/16-а за позовом ОСОБА_2 до Інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

24.06.2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську ОСОБА_3, просив скасувати постанову серії ПС2 №676402 від 14.06.2016р. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.08.2016р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.08.2016р. та задовольнити позов. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що винних дій не вчиняв, оскільки здійснено вимушену зупинку на боковій частині дороги, щоб не заважати руху транспорту у звязку із непередбачуваним збоєм у систему управління автомобіля. На можливість отримання відповідних консультацій спеціалістів станцій технічного сервісу щодо виниклих неполадок на той час не було часу, так як позивач мав прибути у судове засідання того ж дня на 13.30 год. (м.Івано-Франківськ, вул.Грюнвальська, 11, 1 поверх, зал №8). Окрім того, незважаючи на те, що сама постанова винесена відповідачем о 13.20 год., а наданий відеозапис з нагрудної камери здійснено інспектором патрульної поліції лише о 15:46 год. Крім того, позивач був позбавлений права надавати письмові пояснення, заявляти клопотання та права на захист, прав та обовязків розяснено не було. Суд першої інстанції не врахував відсутність у діяннях позивача обєктивної та субєктивної сторони правопорушення.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 14.06.2016р. о 13 год. 20 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобам «Toyota Land Cruiser» з державним номерним знаком АТ 0037 ВЕ, здійснив зупинку ближче 10 м до перехрестя на вул.Грушевського у м.Івано-Франківську.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення від 14.06.2016р. Серії ПС №676402 інспектором роти №1 батальйону УПП у м.Івано-Франківську рядовим поліції ОСОБА_3 за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, до ОСОБА_4 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. за порушення п.15.10 (а) та 15.10 (д) Правил дорожнього руху (а.с.5)

Вважаючи, що вказана постанова винесена з порушенням встановленого порядку, незаконно, без повного, всебічного та обєктивного вивчення обставин справи, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи не є належним підтвердження того факту, що станом на 14 червня 2016 року на 13 год. 20 хв. автомобіль Позивача був у несправному стані, що повністю унеможливлювало його рух, а наявність виклику до суду не є підставою для порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу. Оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення Позивачем не було доведено вимушеності здійсненої його транспортним засобом зупинки, тому відсутні правові підстави для визнання оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому суд зобовязаний перевірити законність та обґрунтованість складення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, з наданням її можливості скористатись усіма правами, передбаченими чинним законодавством.

Так, відповідно до п.15.10 (а) та (д) Правил дорожнього руху стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка та у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Згідно з п.15.9 (г) Правил дорожнього руху зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху наведено перелік термінів та їх визначення, де вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху; стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач зазначає, що ним здійснено вимушену зупинку транспортного засобу «Toyota Land Cruiser» з державним номерним знаком АТ 0037 ВЕ на обочині проїзної частини через непередбачувані збої у роботі двигуна із одночасним включенням аварійної сигналізації без унеможливлення руху інших транспортних засобів та створення перешкод пішоходам. Оскільки 14.06.2016р. позивач поспішав на судовий розгляд на 13:30 у Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у справі №344/4772/16-а за його позовом, тому скористатися порадами фахівця сервісного центру «Toyota» та завести двигун зміг лише після повернення з судового засідання.

Згідно з поданими позивачем копіями платіжного доручення та квитанції про оплату від 14.06.2016р., акта виконаних робіт №СА00012503 від 14.06.2016р., заказу-наряду №СА00012503 від 14.06.2016р. встановлено, що 14.06.2016р. з 16:32:44 год. по 16:36:48 год. автомобіль «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1, перебував у сервісному центрі «Toyota», де було здійснено компютерну діагностику у звязку з помилкою двигуна на щитку приборів. Надані сервісним центром послуги було оплачено позивачем (а.с.7-9).

Із відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який переглянуто судом апеляційної інстанції, та наявних в матеріалах справи фотоматеріалів встановлено, що автомобіль «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 стояв на узбіччі вул.Грушевського з 13:20 год. до 15:46 год. із увімкненою аварійною світловою сигналізацією та був прибраний позивачем після повернення.

Наданою позивачем постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.06.2016р. №3444/47772/16-а підтверджено, що ОСОБА_2 перебував у судовому засіданні з розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_2 (а.с.29-31).

Відповідно до п.15.14 Правил дорожнього руху у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Пунктом 9.9 Правил встановлено, що у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

На підставі системного аналізу законодавчих положень та обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що зупинка транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 на узбіччі вул.Грушевського у м.Івано-Франківську 14.06.2016р. о 13:20 год., зумовлена технічною несправністю автомобіля, а тому є вимушеною зупинкою, в розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху, та здійснена з дотриманням вимог р.15.14 та 9.9 Правил.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.81 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Пояснення позивача щодо вимушеного характеру зупинки, перебування у судовому засіданні та можливість подальшого руху вказаного транспортного засобу лише після отримання в телефонному режимі послуг сервісного центру та проведену компютерну діагностику автомобіля, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки за яких протокол в разі вчинення адміністративних правопорушень не складається. Так ч.2. та ч.3 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Слід зауважити, що відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 676402 від 14.06.2016р. суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема права користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо. При цьому відповідачем не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.280 КУпАП, не надано суду доказів, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростовували б позицію позивача.

Вказане є підставою скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 676402 від 14.06.2016р., прийнятої інспектором роти № 1 батальйону УПП у м.Івано-Франківську рядовим поліції ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Водночас, щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті субєктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) субєктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ч.3 ст.122 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє колегії суддів дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення субєктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до п.1.ч.1.ст.157 КАС України.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України такі не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись ст.ст. 41, 94, 157, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2016 року у справі №344/8145/16-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №676402 від 14.06.2016р. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором ПП батальйону УПП у м.Івано-Франківську ОСОБА_3

Провадження у справі в частині вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді: М.А. Пліш

ОСОБА_1

Повний текст Постанови складено 29.09.2016р.