Справа № 456/634/15, 2а-465/45/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Справа № 876/5105/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Бадівській О.О.,

за участі представника третьої особи ОСОБА_1,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2, про визнання бездіяльності відповідача та зобовязання його вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року позивачка звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області (далі Виконком, Міська рада відповідно) про визнання неправомірною бездіяльності відповідача з розгляду заяви ОСОБА_3 про узгодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем ОСОБА_2, зобовязання Виконкому розглянути на засіданні узгоджувальної комісії, подану зазначену заяву в строки та в порядку, передбаченому Законами України «Про звернення громадян» і «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) та Земельним кодексом України (далі ЗК) та прийняти належне рішення, у відповідності до чинного законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що придбала магазин, незавершений будівництвом, готовністю 53%, що знаходиться по вул.Б.Хмельницького 12 (тепер вул.Б.Хмельницького 12а) в м.Стрий Львівської області (далі Магазин, Адреса відповідно), який добудовано та прийнято в експлуатацію. На підставі рішення Міської ради від 20.12.2013 №405 «Про надання дозволу: на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» (далі Рішення) розробила відповідний проект щодо земельної ділянки площею 0,0131га за Адресою для передачі її в оренду для комерційних цілей, однак суміжний землекористувач ОСОБА_2 протиправно відмовляється погодити акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості (далі - Акт).

Відповідне звернення позивачки до узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів Виконкому (далі Комісія) фактично не було розглянуто і за ним не було прийнято рішення. Такі дії відповідача є бездіяльністю та самоусуненням від виконання визначених законом обовязків.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2015 року у справі №456/634/15-а позов задоволено частково. Зобовязано Виконком розглянути на засіданні узгоджувальної комісії заяву ОСОБА_4 про узгодження меж земельної ділянки, що по Адресі та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства України. Судові витрати по справі залишено за сторонами.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила ОСОБА_2, яка покликаючись на неповне зясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду таким обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою: зобовязати позивачку демонтувати самовільно встановлену огорожу та дати можливість ОСОБА_2 вільного необмеженого цілодобового доступу до суміжної земельної ділянки з підстав зазначених у листі-зобовязанні (фактично заява-зобовязання) від 03.04.2012 (далі Заява-зобовязання) та ухвалах Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2012 року у справі №2а-953/11 та від 21 січня 2013 року у справі №1323/5859/2012, які набрали законної сили та є обовязковими до виконання; зобовязати Міську раду і Виконком розглянути питання надання земельної ділянки ОСОБА_2, яка знаходиться за адресою м.Стрий вул.Б.Хмельницького 12 та вул.Зелена 24 з метою усунення перешкод в користуванні власним будинком для обслуговування та відновлення каналізаційних мереж згідно з взятими на себе зобовязаннями на підставі Заяви-зобовязання, ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2012 року та протоколу узгоджувальної комісії від 04.03.2016.

Вказує, що даний спір не міг бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, оскільки наявний приватно-правовий спір. Суд покликаючись на рекомендації Комісії, викладені в протоколі від 18.06.2014 №6 (далі Протокол), прийшов до хибного висновку про відсутність спорів між позивачкою та третьою особою. Такі спори обумовлені тим, що вона придбала житловий будинок в м.Стрий по вул.Зелена 24 (далі Адреса-1), провела його перебудову та реконструкцію під житлово-торгівельну споруду. Провівши такі роботи, по суті позбавлена можливості використовувати своє майно, оскільки мережі водопостачання та водовідведення, які знаходяться на суміжній земельній ділянці, яку використовує позивачка, зруйновані колишніми орендарями такої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Останні збудували на такій земельній ділянці комерційну споруду, яку в подальшому придбала позивачка. Неодноразово зверталася до Міської ради із заявами про надання земельної ділянки за Адресою на правах сервітутного користування для належного обслуговування свого будинку. Не підписання ОСОБА_2 Акту є підставним та не може мати місця до моменту повного відновлення її порушених прав та інтересів, як суміжного землекористувача.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції фактично виходив з того, що відповідно до ч.3 ст.158 ЗК безпосередньо до повноважень Виконкому належить вирішення земельних спорів в межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, і такий спір між позивачкою та ОСОБА_2 не може бути вирішений в судовому порядку.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними з огляду на таке.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Предметом доказування в адміністративних справах є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі (ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 142-145 Основного Закону до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Статтею 12 ЗК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено повноваження міських рад у галузі земельних відносин на території міст, до яких, зокрема, належить: й) вирішення земельних спорів.

Статтею 124 ЗК (в редакції, чинній на момент прийняття Рішення) встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. (ч.1). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами 2 (розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб;), 3 ст.134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст.123 цього Кодексу.

Статтею 123 ЗК визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Так, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної міської ради.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки) (ч.2).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.3).

Отже, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Кадастрові зйомки, у відповідності до ст.198 ЗК, це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Також, ч.3 ст.158 цього ж Кодексу вказує, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У пп.5 п. «б» ч.1 ст.33 Закону №280/97-ВР визначено, що до делегованих повноважень виконавчих органів міської ради належить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Стаття 159 ЗК врегульовано порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За змістом якої земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. У рішенні органу місцевого самоврядування визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право, зокрема, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його (ст.60 ЗК).

За змістом ст.161 цього ж Кодексу рішення органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання. Виконання рішення щодо земельних спорів може бути призупинено або його термін може бути продовжений вищестоящим органом або судом.

У відповідності до абзацу 19 п.2, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам (підсудні) справи за заявами, зокрема, про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується. Згідно зі ст.158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва від 04.12.2012 позивачка придбала у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Магазин, який був розташований на орендованій останніми земельній ділянці площею 0,0126га (а.с.9, 12).

Рішенням фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою орієнтованою площею 0,0115га для передачі в оренду для комерційних цілей (будівництва торгового обєкту) (а.с.10, 19).

Відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за Адресою площею 0,0131га розроблений для позивачки Товариством з обмеженою відповідальністю «Геосервіс 77» (а.с.4-27).

Тут, треба зауважити, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2012 року у справі №2а-953/11 визнано та затверджено примирення між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ОСОБА_5 на наступних умовах: останні при проведенні забудови переданої в оренду земельної ділянки на куті вулиць ОСОБА_7 та Зелена м.Стрий Львівської області зобов'язані дотриматись відступу у розмірі 8 метрів по західній межі від будинку №24 відповідно до протипожежних, санітарних, інсоляційних та державно-будівельних норм. Забезпечити власниці будинку №24 ОСОБА_2 вільний цілодобовий необмежений доступ до мережі водовідведення (каналізаційного колодця), який знаходиться на орендованій ними земельній ділянці, шляхом прокладання труби водовідводу та встановлення її огорожі (а.с.65-66). Аналогічного змісту є і Заява-зобовязання (а.с.67).

Однак третя особа ОСОБА_2, як суміжний землекористувач, а саме власник земельної ділянки за Адресою-1, відмовляється погодити Акт (а.с.23).

У звязку із наведеним позивачка звернулася до Комісії для вирішення виниклого земельного спору щодо межі земельної ділянки, яку вона має намір отримати в оренду.

Комісія Протоколом рекомендувала вирішити дане питання в судовому порядку, оскільки по даній земельній ділянці постійно надходять скарги від ОСОБА_2 (а.с.3).

Протоколом №1 засідання спільної комісії питань землекористування, охорони довкілля, будівництва та архітектури та депутатської етики, регламенту, прав людини, законності від 04.03.2016, зокрема, вирішено Міській раді розглядати питання погодження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки ОСОБА_3 в оренду після визначення та виносу чітких меж земельної ділянки необхідної ОСОБА_2 для встановлення відновлення та обслуговування водовідводу з подальшим закріплення таких меж за останньою (а.с.77-78).

Також, апеляційним судом встановлено, що станом на момент складання Протоколу в судовому порядку не розглядався подібний земельний спір, а виниклі в подальшому подібні судові спори не знайшли свого вирішення по суті (а.с.86-88).

Відтак, Комісія (Виконком) за відсутності законодавчих перешкод, протиправно не вирішила по суті виниклий земельний спір щодо межі земельної ділянки та за наслідками не прийняла відповідного рішення.

Право позивачки вирішити виниклий земельний спір в судовому порядку, не позбавляє її права на отримання рішення компетентного органу з вирішення земельних спорів щодо межі земельної ділянки Виконкому, яким має бути вирішений її спір по суті.

Відповідно до частин 1, 2 ст.55 Конституції України рішення, прийняті субєктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

За ч.1 ст.6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як протиправну бездіяльність субєкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обовязкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції субєкта владних повноважень, були обєктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обовязкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обовязковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно зясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

За таких обставин, з огляду на відсутність відповідного рішення Комісії (Виконкому) щодо розгляду по суті виниклого земельного спору, суд першої інстанції, частково задовольнивши позов, правильно обрав спосіб відновлення порушеного права ОСОБА_3 - зобовязав Виконком розглядати відповідну заяву та прийняти рішення.

Вищий адміністративний суд України в абзаці 1 п.10, пп.10.1 п.10 постанови Пленуму від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз'яснив, що резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, а тому повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, апеляційної чи касаційної скарги. У рішеннях про часткове задоволення позовних вимог суд повинен зазначити про залишення без задоволення решти вимог.

Цих вимог судом першої інстанції дотримано не було, позаяк в резолютивній частині рішення не зазначено про залишення без задоволення решти позовних вимог, що є підставою для зміни такого рішення.

Згідно із ч.1 ст.195 КАС суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

В частині щодо фактичної відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції не оскаржується ні третьою особою (відповідні доводи не зазначено), ні позивачем, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. Крім того, рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Підставою для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є вирішення не всіх позовних вимог або питань (п.2 ч.1 ст.201 КАС).

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2015 року змінити, доповнивши резолютивну частину постанови абзацом третім такого змісту:

«В решті позову відмовити».

Абзаци третій, четвертий резолютивної частини цієї постанови вважати відповідно абзацами четвертим, пятим.

В решті постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя Д.М. Старунський

Повний текст виготовлений 03 жовтня 2016 року.