Справа № 813/2802/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 р. Справа № 876/6672/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року про забезпечення позову у справі №813/2802/16 про за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕОН» до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

16.08.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕОН» (далі - Товариство) звернулось в суд з позовом до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління», просило:

- визнати протиправним неналежне виконання Львівською обласною державною адміністрацією обов'язку зі здійснення контролю за додержанням абзацу 2 п. 6 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2013р. №2067 на території міста Львова Департаментом економічної політики Львівської міської ради як робочим органом, до повноважень якого належить розгляд заяв ТзОВ «ЕОН» як розповсюджувача реклами на продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №1-11-05-056 - пр. Свободи, 35 (місце №8), №1-11-05-057 - пр. Свободи, 31 (місце №5), № 1-11-05-058 - пр. Свободи, 37 (місце №7), №1-11-05-059 - пр. Свободи, 33 (місце №6), № 1-11-05-060 - пр. Свободи, 27 (місце №4), №1-11-05- 061 - пр. Свободи, 23 (місце №3), №1-11-05-062 - пр. Свободи, 21 (місце №2), №1- 11-05-063 - пр. Свободи, 17 (місце №1);

- визнати протиправною відмову Департаменту економічної політики Львівської міської ради оформити продовження строку дії дозволів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕОН» на розміщення зовнішньої реклами №1-11-05-056 - пр. Свободи,35 (місце №8), №1-11-05-057 - пр. Свободи, 31 (місце №5), №1-11-05- 058 - пр. Свободи, 37 (місце №7), №1-11-05-059 - пр. Свободи, 33 (місце №6), №1-11-05-060 - пр. Свободи, 27 (місце №4), №1-11-05-061 - пр. Свободи, 23 (місце №3), №1-11-05-062 - пр. Свободи, 21 (місце №2), №1-11-05-063 - пр. Свободи, 17 (місце №1);

- зобов'язати виконавчий комітет Львівської міської ради та Департамент економічної політики оформити продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №1-11-05-056 - пр. Свободи, 35 (місце №8), №1-11-05-057 - пр. Свободи, 31 (місце №5), №1-11-05-058 - пр. Свободи, 37 (місце №7), №1-11- 05-059 - пр. Свободи, 33 (місце №6), №1-11-05-060 - пр. Свободи, 27 (місце №4), № 1-11-05-061 - пр. Свободи, 23 (місце №3), №1-11-05-062 - пр. Свободи, 21 (місце №2), №1-11-05-063 - пр. Свободи, 17 (місце №1), та видати Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕОН» оновлені продовжені дозволи на строк до 19.08.2021р. включно.

22.08.2016р. Товариство подало клопотання про забезпечення позову шляхом заборони Департаменту економічної політики Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79008, м.Львів, пл.Ринок, буд.1; код в ), Виконавчому комітету Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79008, м.Львів, пл.Ринок, буд.1; код в ), Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» (адреса місцезнаходження: 79012, м.Львів, вул.Сахарова, буд.42; код в ) вчиняти дії, спрямовані на демонтаж рекламних конструкцій, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕОН» (адреса місцезнаходження: 79008, м.Львів, вул.Сербська, 5/5а; код в ) та розміщені згідно з дозволами на розміщення зовнішньої реклами №1-11-05-056 - пр.Свободи, 35 (місце №8), №1-11-05-057 - пр.Свободи, 31 (місце №5), №1- 11-05-058 - пр.Свободи, 37 (місце №7), №1-11-05-059 - пр.Свободи, 33 (місце №6), №1-11-05-060 - пр.Свободи, 27 (місце №4), №1-11-05-061 - пр.Свободи, 23 (місце №3), №1-11-05-062 - пр.Свободи, 21 (місце №2), №1-11-05-063 - пр.Свободи, 17 (місце №1) до набрання законної сили рішенням у справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.08.2016р. клопотання про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Виконавчим комітетом Львівської міської ради подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23.08.2016р. та прийняти нову про відмову у задоволенні заяви ТзОВ «ЕОН» про забезпечення позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції щодо необхідності для відновлення порушених прав та інтересів позивача докласти значних зусиль і витрат, спрямованих на відновлення демонтованих рекламних конструкцій та їх ремонту не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема, до прикладу, розрахунками оплати робіт з монтажу-демонтажу рекламних конструкцій. Тому підстави, згідно яких суд дійшов висновку, що відновлення після демонтажу об'єктів може призвести до значних матеріальних витрат позивача і для відновлення яких саме прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, для Департаменту економічної політики є незрозумілими. В той же час, у зв'язку з винесенням ухвали про забезпечення позову міський бюджет міста Львова буде недотримувати кошти за фактичне використання місць для розміщення зовнішньої реклами впродовж періоду судового розгляду. Задовольнивши клопотання та забезпечивши позов шляхом заборони демонтажу рекламних конструкцій, суд фактично поновив дозволи на їх розміщення на період розгляду справи, що не входить до компетенції суду та не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову. Зазначає, що рекламні конструкції не є стаціонарними архітектурними об'єктами, даний тип конструкцій «сіті-лайт» є малогабаритною рекламою та характеризуються легкістю в монтажі та демонтажі. Сам факт дії дозволів не може бути автоматичною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Імовірні труднощі виконання рішення в разі невжиття заходів забезпечення позову відсутні, адже при отриманні дозволу на розміщення зовнішньої реклами рекламо розповсюджувачі, так чи інакше, за власні кошти виконують роботи, пов'язані з монтажем рекламних засобів. Окрім того, недоотримання коштів міським бюджетом автоматично призводить до обмеження можливостей міста по організації благоустрою, залученню на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підрядних організацій.

В судовому засіданні представник Виконавчого комітету Львівської міської ради та Департаменту економічної політики Львівської міської ради в одній особі апеляційну скаргу підтримав, представники позивача щодо апеляційної скарги заперечили просили залишити в силі рішення суду першої інстанції. Інші учасники процесу належним чином повідомлені, проте повноважних представників в судове засідання не забезпечили, що у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Задовольняючи клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що без вжиття заходів забезпечення позову, спрямованих на унеможливлення примусового демонтажу належних позивачу рекламних конструкцій, для відновлення його порушених прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль і витрат, спрямованих на відновлення демонтованих рекламних конструкцій та їх ремонту. Загроза демонтажу рекламних засобів та відповідно спричинення шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення судового рішення у даній справі, на що посилається позивач як на підставу для забезпечення позову, є реальною.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 117 КАС України передбачено, що суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суд України №2 від 06.03.2008р. «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», згідно з ч.3 та ч.4 ст.117 КАС України забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: 1) зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборони вчиняти певні дії. Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.

Підставами для забезпечення адміністративного позову, передбаченими ст.117 КАС України, є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття таких заходів; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Очевидність небезпеки полягає в тому, що з високим ступенем вірогідності можуть настати такі дії або події, які безумовно призведуть до порушення прав та інтересів позивача. Неможливість захисту прав може мати місце, зокрема, у разі знищення предмету спору, відчуження його іншим особам, якщо для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, зокрема, необхідно буде звертатися до суду, визнавати недійсними договори чи рішення, вилучати майно тощо.

Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст.117 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов'язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2016р. ТзОВ «ЕОН» подано до Департаменту економічної політики Львівської міської ради заяву щодо продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами за адресами: місто Львів, проспект Свободи, 17, 21, 23, 27, 31, 33, 35, 37 у зв'язку із закінченням строку їх дії 19.09.2016р.

Листом від 21.07.2016р. №2301-2304 Товариство повідомлено, що дозволи на розміщення зовнішньої реклами згідно з поданим переліком діють до закінчення строку їх дії, а саме до 19.08.2016р. без права пролонгації, а тому позивачем оскаржено в судовому порядку відмову щодо продовження строку дії дозволів.

Судом апеляційної інстанції при перегляді судового рішення суду першої інстанції враховано, окрім вищевикладеного, наступне.

У п. 3.6.10 Договору на тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів №55 від 31.12.2009р., укладеного між Товариством, Департаментом економічної політики Львівської міської ради як робочим органом і Комунальним підприємство «Адміністративно-технічне управління» як Оператором вказано, що позивач, як Розповсюджувач реклами, зобов'язується у 15-денний термін демонтувати спеціальні конструкції після закінчення терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

При цьому, відповідно до п.5.5 Договору №55 від 31.12.2009р., при невиконанні Розповсюджувачем реклами вимоги Робочого органу про демонтаж самовільно встановленої спеціальної конструкції чи після закінчення терміну дії дозволу на її встановлення або договору, чи після скасування дозволу на її встановлення, конструкція демонтується Оператором примусово. У таких випадках Оператор не відповідає за збереження цілісності конструкції. Розповсюджувач відшкодовує Оператору вартість примусового демонтажу, транспортування і зберігання такої конструкції згідно встановленим Оператором рахунку.

Аналогічні норми закріплено Правилами розміщення зовнішньої реклами у м.Львові, затвердженими Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 569 від 21.05.2010р. (зі змінами), відповідно до п.8.3 яких демонтаж рекламних засобів проводиться власними силами оператора або на його замовлення - підрядною організацією.

Згідно з п.8.5 вказаних Правил компенсація витрат оператора, який організовував демонтаж або проводив самостійно демонтаж рекламного засобу, покладається на власника (законного користувача) демонтованого рекламного засобу на підставі виставленого рахунку та акта виконаних робіт з демонтажу, які надсилаються власнику в обов'язковому порядку у п'ятиденний термін з дати демонтажу.

Крім того, за несвоєчасний демонтаж рекламного засобу, самовільне його встановлення на рекламорозповсюджувача накладаються штрафні (господарські) санкції згідно з вимогами чинного законодавства та договором про тимчасове користування місцем для розміщення рекламного засобу за кожен день несвоєчасного демонтажу або самовільного встановлення рекламного засобу відповідно до Господарського кодексу України (п.6.5 Правил).

Таким чином, у випадку примусового демонтажу належних Товариству рекламних конструкцій, після спливу передбачених Договором №55 від 31.12.2009р. 15 днів для добровільного демонтажу таких (вказаний строк спливав 03.09.2016р.), наявна очевидна небезпека заподіяння шкоди майну позивача (знищення/пошкодження рекламних конструкцій) та необхідність в подальшому докласти значних зусиль та витрат для відновлення прав, в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, спрямованих на демонтаж рекламних конструкцій, які належать Товариству (оплатити витрати оператора, пов'язані з демонтажем рекламного засобу, транспортуванням та зберіганням, штрафні (господарські) санкції за несвоєчасний демонтаж рекламного засобу, замовити та оплатити послуги з відновлення демонтованих рекламних конструкцій, їх транспортування, підключення до них електроенергії і у разі пошкодження при демонтажу - послуги з ремонту цих конструкцій).

Окрім того, в наданих суду апеляційної інстанції запереченнях на апеляційну скаргу та поясненнях наданих у судовому засіданні представником Товариства зазначено, що позивач зазнає також матеріальних втрат в частині неодержання плати від юридичних осіб-замовників реклами протягом усього часу, поки рекламні конструкції будуть демонтовані. В свою чергу Товариство продовжує оплачувати вартість послуг за користування місцями для розміщення рекламних засобів.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов'язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (quality of the law is requiring that it be accessible to the persons concerned, precise and foreseeable in its application).

Об'єктом правового, в тому числі судового, захисту (охорони) є «законні очікування», які визнаються «майном» в розумінні ст.1 Протоколу до Конвенції, якими вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, та які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty).

Так, у п.83 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (Заява № 42527/98) від 12 липня 2001 року Суд нагадує, що, згідно з усталеною практикою органів Конвенції, «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

При цьому, враховуючи принцип справедливості (fairness) та недопущення зловживання повноваженнями (abuse of power) під час прийняття рішень та вчинення діянь публічною адміністрацією, наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких - владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового захисту.

Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст.1 Першого протоколу, є превентивні способи захисту права власності. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер і бути доведена в кожному конкретному випадку.

Враховуючи вказане вище, оскільки забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу позивача, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що без вжиття заходів забезпечення позову не можливо захистити права, свободи та інтереси позивача, так як фактично можлива ймовірність примусового демонтування рекламних конструкцій, які належать Товариству, та для відновлення яких Товариству необхідно буде докласти значних зусиль та понести матеріальні витрати, тоді як будучи стороною Договору на тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів №55 від 31.12.2009р., Товариство має «законні сподівання» на розміщення рекламних конструкцій в подальшому.

При цьому покликання апелянта на те, що задовольнивши клопотання та забезпечивши позов шляхом заборони демонтажу рекламних конструкцій, суд фактично поновив дозволи на їх розміщення, що не входить до компетенції суду, є безпідставними, оскільки ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою відповідно до статті 117 КАС є забороною вчиняти певні дії та не змінює обсягу прав та обов'язків сторін у спорі, а лише спрямована на виконання вимог ст.2 КАС України, на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, та має тимчасовий характер - до вирішення спору по суті.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вирішуючи заявлене клопотання, аналізуючи позовну заяву та додані до неї письмові документи з врахуванням приписів ст.117 КАС України, пояснень учасників процесу, виходячи із пов'язаності заходів забезпечення позову з його предметом, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, дійшов до вірного висновку про обґрунтованість клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.117, 118, 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року про забезпечення позову у справі №813/2802/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді: М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 05.10.2016р.