Справа № 810/4407/13-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4407/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Головенко О.Д.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_4 та Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.03.2013 №763185, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_4 та Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просив суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.03.2013 №763185, зобов'язати державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_4 провести реєстрацію права власності на 2/3 спадкового майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1, що складається з житлових приміщень згідно поверхового плану №№1-3, 1-4, 2-2, 2-3, загальною площею 47,8 м2, у відповідності до резолютивної частини рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області №2-35/2012, виданого 08.05.2012.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження у справі.

В судовому засіданні апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.02.2013 позивач подав заяву до Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію права власності на 1/3 спадкового майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2012 року у справі №2-35/2012, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2012 року:

- визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину спадкового майна: житлового будинку АДРЕСА_1 що складається з житлових приміщень згідно поверхового плану №№ 1-3, 1-4, 2-2, 2-3 в порядку спадкування за законом після смерті померлого сина ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, який фактично прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7;

- встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті його батька ОСОБА_7; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину спадкового майна: житлового будинку АДРЕСА_1 що складається з житлових приміщень згідно поверхового плану №№ 1-3, 1-4, 2-2, 2-3;

- встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину спадкового майна: житлового будинку АДРЕСА_1 що складається з житлових приміщень згідно поверхового плану №№ 1-3, 1-4, 2-2, 2-3 в порядку спадкування за законом після смерті батька.

05.02.2013 позивачем подано до Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

07.03.2013 державним реєстратором Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_4 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/3 частину спадкового майна: житлового будинку АДРЕСА_1.

На думку відповідача, під час реєстрації права власності державним реєстратором допущено описку, оскільки відповідно до рішення суду та поверхового плану загальна площа будинку складає 47,8 м2, а згідно витягу Реєстраційної служби - 86 м2.

Після виявлення не відповідності позивач звернувся до відповідачів щодо виправлення помилки та внесення виправлень до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо інформації про об'єкт нерухомого майна, проте у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.03.2013 №763185, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.03.2013 №763185.

Проте, колегія суддів вважає, що в даному випадку справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями статті 3 названого Кодексу передбачено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуючи рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.03.2013 №763185, позивач фактично ставить питання щодо наявності чи відсутності права власності на приміщення №2-1, №1-2, №1-1 та №1, оскільки останні є самочинним будівництвом згідно судового рішення.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на нерухоме майно.

Згідно пункту 1 частини першої та частини другої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що із даним позовом він може звернутися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 статті 203 КАС України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтею 157 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 203, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 10.10.2016 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.