Справа № 813/1572/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року Справа № 813/1572/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача Юрків Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (надалі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (надалі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,7 га в урочищі «Біля Сяньківого Дуба» із земель запасу Роздільської селищної ради за межами населеного пункту.

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути та вирішити у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_3 про погодження у встановленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою - АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що відповідач безпідставно відмовив йому у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що вказані в оскаржуваному рішенні підстави для відмови позивачу у виділенні земельної ділянки не передбачені положеннями ст. 1861 Земельного кодексу України. Вказана стаття передбачає можливість звернення осіб до уповноваженого органу для безоплатного отримання у власність земельної ділянки для відповідних цілей. При цьому, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Проект землеустрою позивача розроблений відповідно до вимог законодавства, містить всі необхідні матеріали, а тому у відповідача не було підстав відмовляти у його затвердженні. Вказані відповідачем в листі № Д-1942/0-1098/6-16 від 25.02.16р. підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою є необґрунтованими, оскільки позивачем було узгоджено межі земельної ділянки з усіма суміжними землекористувачами, в тому числі Жидачівським управлінням водного господарства Львівського обласного управління водних ресурсів щодо встановленої лінії прибережної захисної смуги річки Колодниця.

З цих підстав позивач вважає відмову у затвердженні проекту землеустрою протиправною та просить зобов'язати відповідача повторно розглянути його звернення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечила з підстав, вказаних в письмових запереченнях проти позову. Вказала, що позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки загальною площею 1,7 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, за межами населеного пункту. За результатами розгляду такої заяви відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою на підставі ст.118 Земельного кодексу України. Відмова обґрунтована, зокрема, тим, що при відображенні земельної ділянки на індексній кадастровій карті з прив'язкою до державної системи координат виявлено її часткове накладення на землі в/о «Сірка», які відносяться до земель промисловості, а також на прибережну захисну смугу річки Колодниця, що належить до земель водного фонду. Оскільки відповідач наділений повноваженнями розпоряджатись лише землями сільськогосподарського призначення, передача такої земельної ділянки у власність позивачу буде суперечити ст. 22 Земельного кодексу України. Таким чином відповідач вважає рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою правомірним, а тому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Суд, заслухав пояснення представників позивача та відповідача, з'ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими такі обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, мотивуючи це наступним.

Розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації № 386 від 23.07.12р. ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га в урочищі «Біля Сяньківого Дуба» із земель запасу Роздільської селищної ради за межами населеного пункту, з метою безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства.

На підставі договору № 2 від 10.10.12р. ФОП ОСОБА_4 для позивача виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,7 га у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою - АДРЕСА_1.

Згідно з висновком № 162/14 від 15.04.14р. вказаний проект землеустрою погоджений Управлінням Держземагенства у Миколаївському районі Львівської області. Відповідно до цього висновку обмеження у використанні та сервітути на вказану земельну ділянку не встановлювались, такий проект землеустрою не підлягає обов'язковій державній землевпорядній експертизі.

16.02.16р. ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру Львівській області з заявою, в якій просив затвердити йому проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,7 га в урочищі «Біля Сяньківого Дуба» із земель запасу Роздільської селищної ради за межами населеного пункту.

До проекту позивачем долучено, зокрема: пояснювальну записку; розпорядження Миколаївської РДА № 386 від 23.07.12р.; план відведення земельної ділянки; експлікацію земельної ділянки; висновок Управлінням Держземагенства у Миколаївському районі Львівської області; збірний кадастровий план земельної ділянки; довідку з державної статистичної звітності; план території земельної ділянки; акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки №03 від 06.05.13р.; кадастровий план земельної ділянки; каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування; акт прийому-передачі межових знаків/план виносу меж земельної ділянки та інші документи.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача, ГУ Держгеокадастру у Львівській області прийнято рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою, яке оформлено листом № Д-1942/0-1098/6-16 від 25.02.16р.

Підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою було те, що відповідно до схеми розташування, земельна ділянка відводиться за рахунок земель в/о «Сірка» (згідно умовних позначень). Крім цього відповідачем вказано, що відповідність наведеної на картографічних матеріалах прибережної смуги річки Колодниця вимогам чинного законодавства, позивачу необхідно засвідчити в органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Не погодившись з такими діями ГУ Держгеокадастру у Львівській області позивач оскаржив їх до суду. При цьому суд зазначає, що позивачем фактично оскаржується прийняте відповідачем рішення за результатами розгляду проекту землеустрою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

За положеннями статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 8 цієї статті передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 Земельного кодексу України.

За положеннями частини 4 статті 122 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів належить передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до положень статті 186 1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Оригінал проекту землеустрою подається розробником до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері земельних відносин за місцем розташування земельної ділянки.

Такий орган зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки розгляду клопотань та строки передачі земельної ділянки у власність громадян, а також органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність. Розроблений проект землеустрою подається на затвердження до територіального органу Держземагенства за місцем розташування земельної ділянки та повинен бути розглянутий протягом десяти днів. За результатами розгляду проекту землеустрою таким органом приймається відповідне рішення.

При цьому, Земельним кодексом України передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зокрема, такими підставами є невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Оскаржуване рішення не містить посилання на жодну з зазначених підстав.

Зазначена відповідачем підстава для відмови ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, зокрема те, що спірна земельна ділянка відводиться позивачу за рахунок земель в/о «Сірка», є необґрунтованою. На вимогу суду відповідачем не надано жодних доказів того, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, дійсно належить вказаному підприємству чи перебуває у його користуванні. Згідно з планом відведення земельної ділянки, який погоджений начальником Держземагенства у Миколаївському районі Львівської області, а також за даними збірного кадастрового плану земельної ділянки, підприємство «Сірка» не вказане як суміжний землекористувач спірної земельної ділянки.

Крім цього, необґрунтованим є посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на відсутність погодження проекту землеустрою з органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Відповідно до статті 58 Земельного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами

За положеннями статті 60 цього Кодексу вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною, зокрема, для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

З наявного у складі проекту землеустрою акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 06.05.13р. судом встановлено, що межа земельної ділянки, на яку претендує позивач, від точки Б до точки В проходить по умовній лінії (25 метрів від краю річки), як водоохоронна зона річки Колодниця. Такий акт погоджений посадовою особою Жидачівського управління водного господарства Львівського обласного управління водного господарства, як представником повноважного державного органу у сфері розвитку водного господарства.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин у справі суд дійшов висновку, що відповідачем не було дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскаржуваного рішення, а тому суд вважає його протиправним. У зв'язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_3 про скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № Д-1942/0-1098/6-16 від 25.02.16р. є обґрунтованими та такими, що слід задовольнити.

Виходячи із положень пункту 10.3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.13р. № 7, обґрунтованості позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, суд дійшов переконання, що підлягає до задоволення і позовна вимога про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про погодження проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, оскільки така дія не пов'язана із здійсненням відповідачем владних повноважень під час адміністративних процедур.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1102,42 гривень слід стягнути на його користь з відповідача за рахунок бюджетний асигнувань.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, викладене у формі листа № Д-1942/0-1098/6-16 від 25.02.16р.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути та вирішити у встановленому законодавством порядку заяву ОСОБА_3 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 42 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.