Справа № 804/2169/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року (16 год. 45 хв.)Справа № 804/2169/16 ЗП/808/20/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: Лазаренка М.С., Семененко М.О., Стрельнікової Н.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського окружного адміністративного суду, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року, на підставі ст.22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до Запорізького окружного адміністративного суду на розгляд передано адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського окружного адміністративного суду, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, в якому позивач, згідно позовної заяви, просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не здійснення дій з перерахування коштів Дніпропетровському окружному адміністративному суду для забезпечення виплати заробітної плати ОСОБА_4, у розмірах визначених ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 12.02.2015 року, за період з 01 квітня 2015 року по день прийняття рішення;

-визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_4 заробітної плати, з урахуванням підвищених посадових окладів у розмірах визначених ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 12.02.2015 року за період з 01 квітня 2015 року по день прийняття рішення;

-зобов'язати Державну судову адміністрацію України перерахувати кошти Дніпропетровському окружному адміністративному суду для забезпечення виплати заробітної плати ОСОБА_4, за період з 01 квітня 2015 року по день прийняття рішення, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 12.02.2015 року;

-зобов'язати Дніпропетровський окружний адміністративний суд здійснити ОСОБА_4 перерахунок та нарахування заробітної плати за період з 01 квітня 2015 року по день прийняття рішення, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 12.02.2015 року, з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу, та виплатити заробітну плату в повному обсязі.

Адміністративна справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду 15 серпня 2016 року.

Згідно автоматизованого розподілу справ, в порядку ст. 15-1 КАС України, вищезазначена адміністративна справа передана судді Лазаренку М.С.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року адміністративну справу №804/2169/16 прийнято до провадження та призначено судове засідання на 07 вересня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є державним службовцем та працює з 01 квітня 2015 року у Дніпропетроському окружному адміністративному суді на посаді секретаря судового засідання. При цьому, протягом квітня 2015 - серпня 2015 розмір його посадового окладу складав 1218,00 грн., а з вересня 2015 року по грудень 2015 року - 2067,00 грн., виходячи з якого позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата, включаючи доплату за ранг, надбавки за вислугу років та високі досягнення у праці, премії. 14.10.2014 був прийнятий Закон України "Про прокуратуру", пунктом 5 Прикінцевих положень якого внесено зміни до ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та доповнено її новим абзацом другим, відповідно до якого розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Зазначені зміни набрали чинності 26.10.2014. Отже, з 26.10.2014 працівникам апаратів судів були встановлені посадові оклади у нових (підвищених) розмірах. З 29.03.2015 набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд", яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції. Позивач вважає неправомірними дії відповідачів щодо виплати йому заробітної плати не в повному обсязі без урахування збільшення з 26.10.2014 розміру посадового окладу працівника апарату суду.

Позивач в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання в якому просить розглядати справу без участі позивача та зазначає, що на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач 1 проти позову заперечив. В наданим до суду письмових запереченнях від 07 вересня 2016 року зазначив, що 26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру», яким внесено зміни до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус судді», зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-УІ. З 28 березня 2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус судді», статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону «Про оплату праці»).

За правилами статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус судді» (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - постанова № 268), зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав. Відповідно до частини першої статті 51 БК, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. Враховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України від 16 січня 2014 року «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (№ 719-УІІ) та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус судді», частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» (у редакції з 28 березня 20 Ґ5 року) не передбачено, розпорядники бюджетних коштів не мали правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. З метою врегулювання питання встановлення працівникам апаратів судів загальною юрисдикції посадових окладів відповідно до статті 147 Закону, Державна судова адміністрація України неодноразово зверталася з листами до Міністерства юстиції України (від 29.04.2015 № 10-8902/15, від 03.07.2015 № 10-12116/15) та Міністерства соціальної політики України (від 25.03.2015 № 11-5597/15, від 05.06.2015 № 10-10610/15, від 18.06.2015 № 10-11504/15). Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. А тому, здійснення нарахування та виплати позивачу заробітної плати за зазначений ним період здійснено, відповідно до норм чинного законодавства України, його права не порушено, а вимоги не обґрунтованими. Таким чином нарахування та виплата заробітної плати з вересня 2015 року проводилася відповідачем на підставі положень вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України. Тобто, вимоги позивача про перерахунок заробітної плати є, на думку відповідача, безпідставними.

У наданих до суду запереченнях від 05 вересня відповідач 2 заперечує проти даного адміністративного позову і вважає себе неналежним відповідачем по справі, обґрунтовуючи це наступним. Відповідно до статті 145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих та апеляційних судів здійснює Державна судова адміністрація України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо місцевих та апеляційних судів. Зазначені видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку. Статтею 146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Згідно частини першої-другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь- які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до статті 119 Бюджетного кодексу України, нецільове використання бюджетних коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про державний бюджет, має наслідком, крім зменшення асигнувань на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, також і притягнення відповідних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законами України. Відповідач 2 є державною установою, повністю фінансується з державного бюджету України та в своїй діяльності керується Конституцією, законами України і не може порушувати чинне законодавство України. Згідно статті 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. Частиною шостою статті 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально- побутового, медичного, санітарно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, встановлених для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади. Відповідно до частини сьомої статті 33 Закону України «Про державну службу», умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини восьмої статті 33 Закону України «Про державну службу», джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України. Схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату судів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Зокрема, додатком 47 до даної постанови Кабінету Міністрів України (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 644), встановлено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів, яким було встановлено коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду, згідно якого (із застосуванням якого) встановлювався посадовий оклад кожного працівника апарату суду. Відповідно до статті 147 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, була встановлена в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Також відповідач 2 звертає увагу суду на наступне: позивач в своїх позовних вимогах просить здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 01 квітня 2015 року по день прийняття рішення, в той час як відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 05 лютого 2016 року у Висновках даної Постанови Пленуму, у п.п.3,4 зазначається, що «З 29 березня по 8 вересня 2015 року посадові оклади працівників апарату суду повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом другим частини * першої статті 147 Закону про судоустрій і статус суддів у редакції Закону про забезпечення права на справедливий суд. З 9 вересня 2015 року посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених Постановою КМУ № 644». Оскільки Дніпропетровський окружний адміністративний суд з 09 вересня 2015 року і по теперішній час нараховує та виплачує заробітну плату згідно постанови КМУ № 644, то позивач помилково і безпідставно вимагає в позові зробити перерахунок та виплату заробітної плати з 01.04.2015 року по день прийняття рішення включно. Отже, суд, керуючись рішеннями Верховного Суду України, приводить свою практику у відповідність до згаданого рішення, відмовляючи у задоволенні позову. Враховуючи зазначене, Дніпропетровський окружний адміністративний суд просить відмовити в задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_4, які стосуються Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Представник відповідача 2 в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника Дніпропетровського окружного адміністративного суду та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання призначене на 07 вересня 2016 року не прибув. Про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином, про що свідчить долучене до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак у своїх письмових запереченнях поданих до Дніпропетровського окружного адміністративного суду третя особа зазначає, що органи державного казначейства у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, Наказами Міністерства фінансів України. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до повноважень органів Державного казначейства України, визначених статтею 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Головне управління державної казначейської служби України від 21.11.2011 № 120 органами Державного казначейства здійснюються функції: операції з коштами державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями; в межах своїх повноважень контролю за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства, бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання Державного бюджету. На підставі зазначеного, третя особа, позовні вимоги ОСОБА_4 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області вважає необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на те, що у судове засідання з'явився лише представник відповідача 1, суд скористався правом, передбаченим положеннями частини шостої статті 128 КАС України, щодо розгляду та вирішення справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини шостої статті 12 та статті 41 КАС України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З наданої позивачем до матеріалів справи копії довідки за 2015 рік встановлено, що ОСОБА_4 прийнятий на роботу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з 01 квітня 2015 року. Позивач є державним службовцем VI категорії, має 13 ранг, працює в апараті Дніпропетровського окружного адміністративного суду з 01 квітня 2015 року по час звернення до суду із адміністративним позовом на посаді секретаря судового засідання.

З наданої до матеріалів справи відповіді Дніпропетровського окружного адміністративного суду №1805/05/16 від 24 березня 2016 року, судом встановлено, що відповідно до штатного розпису Дніпропетровського окружного адміністративного суду посадовий оклад секретаря судового засідання становив:

- з 01 січня 2014 року по 31 серпня 2015 року - 1218,00 грн.;

- з 01 вересня 2015 року - 1378,00 грн.;

- з 09 вересня 2015 року - 2067,00 грн.

За період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року заробітна плата нараховувалась відповідно до штатного розпису та встановлених обов'язкових відповідно до цієї ж Постанови № 268 протягом вказаного періоду позивачеві були нараховані та виплачені всі інші складові заробітної плати у межах затвердженого фонду оплати праці та економії фонду оплати праці у 2014-2015 роках. Заборгованості по оплаті праці ОСОБА_4 немає.

Позивач, не погодившись з розміром посадового окладу, за яким їй виплачувалась заробітна плата, в період з 01 квітня 2015 року по день прийняття рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Суд зазначає, оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону «Про оплату праці»).

За правилами статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус судді» (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (стаття 143 Закону України «Про судоустрій і статус судді»). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону України «Про судоустрій і статус судді» у редакції, яка'діяла з 28 березня 2015 року.

Звідси, Державна судова адміністрація України є відповідальним за належне фінансування апарату суду, у тому числі за нарахування та виплату заробітної плати його працівникам.

Відповідно до частини 6 статті 96 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника. За результатами атестації власник або уповноважений ним орган має право змінювати посадові оклади службовцям у межах затверджених у встановленому порядку мінімальних і максимальних розмірів окладів на відповідній посаді.

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів (стаття 98 КЗпП України).

Відтак, основною складовою заробітної плати позивача є оклад.

Досліджуючи нарахування заробітної плати позивачу і надаючи правову оцінку діям Державної судової адміністрації України та Дніпропетровського окружного адміністративного суду у цій частині суд виходить з наступного.

У статті 43 Конституції України, як Закону прямої дії, зокрема, зазначено: "Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується … Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом … Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом".

Умови розміру оплати праці суддів та державних службовців визначаються законом (частина 3 статті 8 Закону України "Про оплату праці").

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань (частина 1 статті 13 Закону України "Про оплату праці").

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (частина 2 статті 13 Закону України "Про оплату праці").

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частиною 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (у редакції Закону від 07 липня 2010 року), розмір заробітної плати працівників апаратів судів їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Відповідно до частини 5 статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону від 07 липня 2010 року) і часиною 6 статті 152 цього Закону (у редакції Закону від 12 лютого 2015 року) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу". Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Згідно з частиною 7 статті 33 Закону України №3723-XII від 16 грудня 1993 року "Про державну службу" умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведених правових положень Кабінет Міністрів України затвердив Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату вищих спеціалізованих судів, Схему посадових окладів працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих спеціалізованих судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додатки 44-47 до Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року).

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" №482 від 20 травня 2009 року встановлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати (у 2014 році і з 01.01.2015 - 1218 грн. 00 коп.).

Підпунктом 59 пункту 5 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14 жовтня 2014 року частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено абзацом другим такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Абзацом 2 підпункту 1 і підпунктом 2 пункту 13 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк - внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" пункт 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділ XIII цього Закону, набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII офіційно опублікований в газеті "Голос України" 25 жовтня 2014 року.

Абзац 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру" був прийнятий після прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік".

З 01 січня 2015 року набрали чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VIII, яким внесено зміни до Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI і Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року №80-VIII, якими встановлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Проте, делеговане Кабінету Міністрів України з 01 січня 2015 року повноваження щодо визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів Уряд виконав лише у вересні 2015 року, прийнявши Постанову "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 02 вересня 2015 року №644 (набрала чинності з 09 вересня 2015 року), якою внесено зміни у Постанову Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

З 29 березня 2015 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.

В абзацу 2 частини 1 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII закріплено аналогічну норму про те, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

02 березня 2015 року, тобто після прийняття Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" №217-VIII. Підпунктом 12 пункту 1 Закону №217-VIII з абзацу 3 пункту 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" було виключено посилання на частину 3 статті 69, статтю 129, частину 1 статтю 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при цьому було збережене загальне посилання на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Здійснивши такі зміни, законодавець фактично повторно прийняв абзац 3 пункту 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", яким Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.

Абзац 2 частину 1 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключено на підставі Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10 грудня 2015 року, який набрав чинності з 01 травня 2016 року.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року розмір посадових окладів працівників апаратів судів визначався відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29 березня 2015 року по 30 квітня 2016 року - відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

При цьому, Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" не передбачали видатки на виконання приписів абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру") та абзацу 2 частини 1 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Відповідно до частини 4 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов'язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов'язань, у судовому порядку.

Бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень (частина 6 статті 48 Бюджетного кодексу України).

Ураховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VI та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі №21-1726а16 (820/4648/15) від 12 липня 2016 року.

Частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, суд вважає належним виконання ТУ ДСА України в Запорізькій області своїх обов'язків при нарахуванні і сплаті позивачу заробітної плати.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд в даному випадку не є належним відповідачем по справі, оскільки суди не належать до розпорядників бюджетних коштів, які організовують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Закону України «Про державний бюджет України».

Щодо посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, а саме на справу "Кечко проти України" (від 8 листопада 2005 року, Заява N 63134/00), суд звертає увагу, що в своєму рішенні суд зауважив, що "…в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними" (п.23). "…органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань" (п.26).

Стосовно посилань позивача на справу Європейського суду "Yvonne Van Duyn v Home Office" суд зазначає наступне. Україна на даний момент (2016 р.) не є членом Європейського Союзу, не приєдналася до міжнародних договорів, на підставі яких функціонує ЄС. Таким чином, відсутні правові підстави для використання практики Суду ЄС як джерела права при розгляді справ національними судами України. В той же час, не варто змішувати поняття "Суд Європейського Союзу" (англ. - "Court of Justice of the European Union") і "Європейський суд з прав людини" (англ. - "European Court of Human Right"). Європейський суд з прав людини є органом Ради Європи (окремою, незалежною від Європейського Союзу, міжнародної організації) і діє на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (зі змінами і доповненнями), яка ратифікована Україною. Згідно ч.1 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477 - IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Таким чином, практика Європейського суду з прав людини є джерелом права, що зобов'язує національні суди України застосовувати її при розгляді відповідних справ. У свою чергу, практика Суду Європейського Союзу не є джерелом права в Україні.

В справі, що розглядається, судом встановлено, що відповідач 1 здійснював нарахування заробітної плати позивача у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, не з мотивів відсутності коштів, а у зв'язку з відповідним правовим врегулюванням, відповідно до якого повноваження щодо встановлення розміру виплат, передбачених частиною першою статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", передані Кабінету Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а отже виходячи з приписів чинного законодавства відповідач здійснював нарахування у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158- 163, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського окружного адміністративного суду, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.С.Лазаренко

Суддя М.О.Семененко

Суддя Н.В.Стрельнікова