Справа № 2а-6305/11/1370
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2011-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2011 р. м. Львів № 2а-6305/11/1370

10 год. 42 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сподарик Н.І., за участі секретаря судового засідання Янчака П.О., представника позивача ОСОБА_1С, представника відповідача ОСОБА_2 розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного закладу «Санітарно-епідеміологічної станції на Львівській залізниці»Міністерства охорони здоровя України до Державної інспекції з контролю за цінами Львівської області про визнання нечинним та скасування рішення і припису,

встановив:

Державний заклад «Санітарно-епідеміологічної станції на Львівській залізниці»Міністерства охорони здоровя» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами Львівської області з вимогами:

- визнати нечинним та скасувати рішення Державної інспекції з контролю за цінами Львівської області №113 від 29.04.2011 року про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін;

- визнати нечинним та скасувати припис Державної інспекції з контролю за цінами Львівської області №144 від 28.04.2011 року про виконання законних вимог щодо усунення порушень державної дисципліни цін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що приймаючи рішення №113 від 29.04.2011 року та припис № 144 від 28.04.2011 року відповідач не враховував положень Прейскуранту № 1351. На підставі матеріалів планової перевірки відповідач встановив одержання позивачем необґрунтованої виручки у результаті порушення порядку застосування тарифів на послуги з визначенням у харчових продуктах вмісту мікотоксинів. Не було враховано, що за кожний мікотоксин проводиться окреме дослідження згідно затверджених методик ГОСТ 28038-89. Тому висновки відповідача, що мікотоксини є одним показником і за їх дослідження підлягає стягненню лише плата в сумі 79,33 грн. є неправомірним. Позивач стверджує,що Постанова Кабінету Міністрів України від 28.08.2003 року №1351(далі - Постанова) складається лише із двох пунктів і не містить пункт 86, на який посилається відповідач в своїх документах за результатами планової перевірки та в рішенні № 113 у звязку з чим вважає дане рішення та припис незаконними. Представник позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила у повному обсязі, вважаючи його таким, що не підлягає задоволенню з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначила, що проведеною перевіркою порядку застосування тарифів встановлено, що «Санітарно-епідемілогічна станція на Львівській залізниці»при наданні послуг з визначення в харчових продуктах вмісту мікотоксинів методом тонкошарової хроматографії стягувала плату за дослідження двох показників у розмірі 158,66 грн. (без ПДВ) , замість 79,33 грн., що підтверджується пп. 8 п. 86 вищенаведеної Постанови. За рахунок завищення плати за одне дослідження при наданні послуг з визначення в харчових продуктах вмісту мікотоксинів, «Санітарно-епідемілогічною станцією на Львівській залізниці»за період липень-серпень 2010 року зайво нараховано та необґрунтовано отримано виручку на загальну суму 190,38 грн. У звязку з наведеним у задоволені позову просила відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши долучені до матеріалів справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав:

Державна інспекція з контролю за цінами у Львівській області на підставі посвідчення № 000823 від 04.04.2011 року, виданого на виконання наказу від № 205-орг, провела планову перевірку Державного закладу «Санітарно-епідеміологічної станції на Львівській залізниці»(далі- ДЗ СЕС на ЛЗ) з питань дотримання порядку ціноутворення при наданні платних послуг установами державної санітарно-епідеміологічної служби.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 22.04.2011 року № 000232, в якому встановлено, завищення тарифів на послуги з визначення в харчових продуктах вмісту мікотоксинів (афлатоксин В1, афлатоксин М1, зеаралінон, дезоксиніва-леол, патулін) методом тонкошарової хроматографії ДЗ СЕС на ЛЗ стягувала плату за дослідження двох показників у розмірі-158,66 грн. (без ПДВ), замість 79,33 грн. В той час як пп.8 п.86 Постанови, при наданні зазначених послуг, встановлено стягнення плати за одне дослідження 79,33 грн. ( без ПДВ), а не за одне дослідження кожного показника. Отже, за рахунок, завищення плати за одне дослідження при наданні послуг з визначення в харчових продуктах вмісту мікотоксинів, в порушення Постанови КМУ від 27.08.2003 р. №1351 ДЗ СЕС на ЛЗ за період за липень, жовтень 2010року зайво нараховано виручку на загальну суму 190,38 грн.

На підставі складеного акта, 28.04.2011 року відповідачем видано припис №144 про виконання законних вимог щодо усунення порушень державної дисципліни цін, з вимогою у місячний термін привести у відповідність до чинного законодавства ціни на послуги з визначення в харчових продуктах вмісту мікотоксинів методом тонкошарової хроматографії.

23.04.2011 року Державна інспекція з контролю за цінами у Львівській області, згідно зі ст. 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення», прийнято рішення № 113 про застосування економічних санкцій в розмірі 571,14 грн. за одержання необгрунтованої виручки в результаті порушення порядку застосування тарифів на послуги з визначення в харчових продуктах вмісту мікотоксинів.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем доведено правомірність прийняття спірного рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 03.12.1990 року - державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції. Контроль за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено Урядом України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 року №1819 затверджено Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, пунктом 4 якого передбачено, що Державна інспекція з контролю за цінами відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про ціни і ціноутворення»державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів.

Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 27.08.2003року № 1351 ( зі змінами , внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів № 662 від 11.05.2006 р. та № 1235 від 17.10.2007 року) «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідемілогічної служби, у відповідності до якої затверджені фіксовані тарифи на платні послуги, що видаються санітарно-епідемілогічними станціями. Ця постанова є обовязковою до виконання виключно в межах тих норм, які нею передбачені.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про ціни та ціноутворення»вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін та діючого порядку визначення вартості будівництва, що здійснюється із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки. Вказані суми списуються з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду. Особи, винні в порушенні порядку встановлення та застосування цін і тарифів, притягуються до адміністративної або кримінальної відповідальності.

Також аналогічні положення містяться у п. 1.3 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 №298/519 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.12.2001 за № 1047/6238 (далі- Інструкція).

Відповідно до п. 1.4 цієї Інструкції, підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання суб'єктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними чинного в періоді, що перевіряється, порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства.

Порушеннями порядку встановлення і застосування цін, за які накладаються економічні санкції, є, зокрема: нарахування непередбачених законодавством націнок до цін і тарифів, що регулюються; застосування вільних цін (тарифів) на продукцію (послуги, роботи) за умови запровадження для них режиму державного регулювання; застосування цін (тарифів) на продукцію (послуги, роботи) з рентабельністю, рівень якої перевищує встановлений відповідно до законодавства граничний; застосування цін (тарифів) з порушенням запровадженого порядку обов'язкового декларування їх зміни; завищення або заниження розміру передбачених законодавством податків та обов'язкових зборів, що включаються в структуру ціни, або їх невключення в структуру ціни, що регулюється; включення в структуру регульованих цін (тарифів) не передбачених законодавством витрат або витрат понад установлені розміри; включення у вартість продукції та послуг, ціни (тарифи) на які регулюються, фактично не виконаних або виконаних не в повному обсязі послуг (робіт); застосування торговельних і постачальницько-збутових надбавок (націнок) понад установлений граничний розмір; застосування цін (тарифів) суб'єктами господарювання за види послуг (робіт), які не передбачені визначеними нормативно-правовими актами, що встановлюють для них відповідні переліки платних послуг; застосування цін і тарифів з порушенням інших запроваджених методів регулювання.

Відповідно до п. 1.6 зазначеної Інструкції необґрунтовано одержані суб'єктами господарювання, унаслідок порушень порядку встановлення і застосування цін, суми виручки та штрафи підлягають вилученню згідно із законодавством на підставі рішень, прийнятих органами державного контролю за цінами. Зазначені в рішеннях суми перераховуються суб'єктами підприємницької діяльності - порушниками за належністю самостійно, а в разі неподання установам банків платіжних документів зазначені суми стягуються відповідно до вимог законодавства.

Згідно з п. 3.1 цієї Інструкції Державна інспекція з контролю за цінами та державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі приймають рішення про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій у порядку, передбаченому законодавством. Підставою для прийняття рішень про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій є акти перевірок, які складаються посадовими особами органів державного контролю за цінами.

Пунктом 3.2. Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, встановлено, що в актах перевірок, зокрема: зазначаються нормативні акти, які порушено суб'єктами господарювання, з конкретним обґрунтуванням порушення; детально відображається механізм скоєння порушення; визначається сума необґрунтовано одержаної виручки, з доданням розрахунків, на яких ґрунтується обчислення зазначеної суми, з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, згідно з якими вони здійснюються.

Враховуючи те, що акт перевірки №000232 від 29.04.2011 року містить детальний опис виявленого порушення - отримання необґрунтованої виручки, за що саме і передбачена відповідальність в ст. 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення», є розрахунок розміру необґрунтовано отриманої виручки, а отже, судом встановлено, що сума необґрунтовано одержаної виручки зазначена в акті перевірки в розмірі 190,38 грн. документально підтверджена. А відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість прийняття рішення про застосування економічних санкцій.

Пунктами 7, 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»визначено, що на підставі акта, який складено за результатами здійснення планового заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, протягом п'яти робочих днів з дня завершення заходу складається припис, розпорядження або інший розпорядчий документ про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу. Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб'єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позовом Державного закладу «Санітарно-епідеміологічної станції на Львівській залізниці»Міністерства охорони здоровя»є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 17-19 ,71, 94, 160-163,167 КАС України, суд

постановив:

В задоволені позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 03 серпня 2011року.

Суддя Сподарик Н.І.