Справа № 815/2284/15     
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2284/15
У Х В А Л А

03 жовтня 2016 року

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Гуманенко В.О.

За участю сторін:

Від прокуратури: Пашаєв Г.В.

Від відповідачів:

Від Затоківської селищної ради: не з'явився

Від Державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолетти Анатоліївни: не з'явився

Від Реєстраційної служби Білгород-дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області: не з'явився

Від третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудінвест": Верховецька К.С. - за довіреністю

Від третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Від ОСОБА_5: ОСОБА_6 - за довіреністю

Від ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23: не з'явилися

Розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника прокуратури про закриття провадження у справі 815/2284/15,-

В С Т А Н О В И В:

Судом розглядається адміністративна справа за позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора до Затоківської селищної ради, державного реєстратора прав реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолетти Анатоліївни, державного реєстратора прав реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко Ірини Сергіївни, Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудінвест", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_7, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування свідоцтв про право власності, скасування рішень про державну реєстрацію права власності.

03.10.2016 року від представника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування вказаного клопотання представник прокуратури вказує, що спірні відносини в частині скасування свідоцтв про право власності не є спором у сфері публічно-правових відносин. Участь у справі в якості відповідача суб'єкта владних повноважень не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить спір публічно-правовим, оскільки предметом даної справи є спір про право власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник прокуратури підтримав наведене клопотання про закриття провадження у справі та просив суд задовольнити його.

Представник відповідача /Затоківської селищної ради/, державний реєстратор реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолетта Анатоліївна, Гриценко Ірина Сергіївна та представник реєстраційної служби Білгород-дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином та завчасно, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, наявними у матеріалах справи.

Представник третьої особи, Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудінвест", та представник третьої ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечували проти закриття провадження у справі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином та завчасно (в матеріалах справи наявне оголошення в газеті «Одеські вісті» про розгляд справи, яким було повідомлено ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_7, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23).

Стосовно повідомлення ОСОБА_14, ОСОБА_19, ОСОБА_25 та ОСОБА_17 (особи які проживають за межами Одеської області та не можуть вважатися повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи оголошенням в газеті «Одеські вісті») в матеріалах справи наявні поштові повернення з відміткою пошти «за закінченням строку зберігання» та ОСОБА_17 отримав судову повістку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши клопотання представника прокуратури про закриття провадження у справі, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства; 2) якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення; 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування рішення селищної ради від 29.12.2014 № 2747 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва, скасування свідоцтв про право власності на земельні ділянки, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно цих земельних ділянок.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Перелік публічно-правових справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині другій статті 17 КАС, зокрема на спори фізичних і юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльностіКонституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.п.1,7 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2, 5 Земельного кодексу України селищна рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Судом встановлено, що на підставі оскаржуваного рішеня Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року 2747 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва у третіх осіб виникло право власності на земельні ділянки, і фактично у даній справі це право оспорюється (оспорюється законність його набуття).

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, прийняте відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, рішення про передачу у власність спірних земельних ділянок є ненормативним актом, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власників спірних земельних ділянок, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, зокрема, фізичними особами має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

На думку суду в данному випадку селищна рада, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст.5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У спірних відносинах їх учасники не підпорядковані один одному, а суб'єкт владних повноважень (селищна рада) владних управлінських функцій не здійснювала.

Отже, спори, предметом яких є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, розгляду за правилами КАС не підлягають. У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Вищенаведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14 та від 09 грудня 2014 року у справі №21-308а14.

Таким чином, даний спір не носить характеру публічно-правового і не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В даній справі оспорюється рішення селищної ради та видані на його підставі свідоцтва про право власності на земельні ділянки третіх осіб, тобто рішення та документи, що є право встановлювальними документами щодо земельних ділянок, належних на праві власності фізичним особам.

Враховуючи суб'єктний склад даного спору, відповідачами в якому не виступають фізичні особи, такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а у разі залучення відповідачами фізичних осіб - загальним судом за правилами цивільного судочинства.

Разом з чим, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника прокуратури про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року 2747 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрпайонного управління юстиції в Одеській області видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно третім особам: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_7, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_23 та прийняті рішення про державну реєстрацію права власності за третіми особами.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (діючий на час прийняття спірних рішень).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частиною 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Отже, державна реєстрація прав на нерухоме майно безпосередньо відноситься до компетенції саме державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 статті 30 цього Закону - дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року роз'яснено: суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, вчиняючи реєстраційні дії (приймаючи оскаржувані рішення), державні реєстратори діяли згідно з ч.4 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тобто в даному випадку вони є суб'єктом владних повноважень, оскільки виконували делеговані повноваження у галузі державної реєстрації прав, а тому даний спір є публічно-правовим.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що даний спір в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав є публічно-правовим та підлягає розгляду адміністративним судом, а відтак підстав для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог немає. За таких обставин, у задоволенні клопотання представника прокуратури про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію прав слід відмовити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.ст.160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокуратури про закриття провадження у справі задовольнити частково.

Провадження у справі 815/2284/15 в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення Затоківської селищної ради, скасування свідоцтв про право власності - закрити.

У задоволенні клопотання прокуратури про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали через суд першої інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.10.2016 року.

Суддя М.М. Аракелян