Справа № 345/1882/16-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 р. Справа № 876/6530/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л. Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання недійсним рішення,-

В С Т А Н О В И В :

30.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання недійсним рішення Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 28.04.2009 року «Про виділення земельних ділянок» в частині виділення ділянки 0,6880 га ОСОБА_3 у звязку із оформленням спадщини.

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалою від 16 серпня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Підмихайлівської сільської ради про визнання недійсним рішення залишив без розгляду у звязку із пропуском строку звернення до суду.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що про оскаржуване рішення сільської ради позивач дізналася лише 28.04.2016 року, коли отримала на запит адвоката копію самого рішення у Підмихайлівській сільській раді.

Позивач також зазначає, що дійсно у 2011 році вона зверталася до Підмихайлівської сільської ради із заявами про надання інформації щодо передачі спірних земельних ділянок у власність та користування ОСОБА_3. Однак, отримала відповідь від 28.09.2011 року №223 про те, що Підмихайлівська сільська рада не може надати копію рішення XX ceciї Підмихайлівської сільської ради від 28.04.2009 року «Про передачу земельних ділянок у власність» відносно ОСОБА_3, у звязку з тим, що його немає в архівах сільської ради.

З огляду на викладене, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги апеляційної скарги та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_3 та його представник заперечили вимоги апеляційної скарги та просять залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду та не навів поважних причин такого пропуску.

Проте, такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають обставинам справи та нормам процесуального права і є помилковими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

В силу ч.2 ст.100 КАС України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Як вбачається із матеріалів справи, жодних відомостей, які б засвідчували факт поінформованості позивачки ОСОБА_1 про рішення Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 28.04.2009 року «Про виділення земельних ділянок» до 28.04.2016 року немає.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що пропуск позивачем строку звернення до суду підтверджується наступними документами: актом комісії від 13.08.2011 року про те, що виділити земельну ділянку ОСОБА_1 немає можливості в звязку з тим, що ділянки числяться за ОСОБА_3; ухвалою судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області про відмову у відкритті провадження від 11.01.2013 року та ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.02.2013 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі докази неприйнятними, оскільки в зазначеному акті комісії сільської ради від 13.08.2011 року немає посилання на оскаржуване рішення сільської ради. Натомість зазначено про те, що виділити земельну ділянку ОСОБА_1 немає можливості, оскільки земельні ділянки числяться за ОСОБА_3 (а.с. 65). А вищезазначені судові рішення стосуються рішення Підмихайлівської сільської ради «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_3П.» і не мають жодного посилання на рішення від 28.04.2009 року «Про виділення земельних ділянок».

Відповідно до положень ст.55 Конституції України держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно висновків, викладених у п.п.23,25 Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання пропуску ОСОБА_5 строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, у зв'язку із чим такий прийшов до передчасного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_5 без розгляду, чим фактично позбавив її можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення позовної заяви без розгляду, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 345/1882/16-а скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_6

Ухвала в повному обсязі складена 10 жовтня 2016 року.