Справа № 686/14343/16-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/14343/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Палінчак О.М.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

29 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції м. Хмельницького про зміну постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, а саме визнання скоєного правопорушення малозначним, та звільнення від адміністративної відповідальності.

Постановою Хмельницького міськрайннного суду від 09 серпня 2016 року позов задоволено, а саме: постанову інспектора УПП в м. Хмельницькому ДПП рядового поліції Мороза М.В. серії ПС 2 № 848714 від 04 липня 2016 року, якою ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КпАП України і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. - змінено, та звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КпАП України на підставі ст. 22 КпАП України, обмежившись усним зауваженням, а провадження по справі закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначив, про порушення судом першої інтонації норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2019 року о 12 год. 34 хв., ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Ауді-100» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Проспект Миру, 88 в м. Хмельницькому, в порушення вимог п. 15.9-и Правил дорожнього руху України, здійснив зупинку ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території. Даний факт підтверджуються протоколом про адміністративні правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КпАП України доведена.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності, є пенсіонером з мінімальним доходом та допустив незначне порушення Правил Дорожнього руху України, тому вчинене ним правопорушення є малозначним. У зв'язку з чим судом першої інстанції застосовано ст. 22 КпАП України та звільнено позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так постановою серії ПС2 №848714 від 04.07.2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., за порушення вимог п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху України «зупинка ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території».

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 15.9 «и» ПДР встановлено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 04 липня 2019 року о 12 год. 34 хв., керуючи автомобілем «Ауді-100» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Проспект Миру, 88 в м. Хмельницькому, в порушення вимог п. 15.9 "и" Правил дорожнього руху України, здійснив зупинку ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території.

Факт вчинення правопорушення підтверджено наявним в матеріалах справи відео з місця адміністративного правопорушення , зафіксованого на нагрудну відеокамеру №4381.

Як на підставу звільнення від адміністративної відповідальності позивач зазначає, що особою, яка прийняла постанову, не було враховано відсутність в діях останнього суспільної небезпеки, майновий стан та вчинення адміністративного правопорушення правил ПДР вперше.

Відповідно до положень статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з частиною 1 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Так судом першої інстанції в оскаржуваній постанові зазначено, що вину ОСОБА_2 в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КпАП України доведено.

Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку, що в діях позивача був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що в свою чергу свідчить про наявність у інспектора достатніх підстав для винесення постанови від 04 липня 2016 року про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.12.2015 року у справі № 5-221кс15 зазначено, що на встановлення малозначності діяння жодні інші обставини, що відповідно до закону є правовими підставами для пом'якшення відповідальності, не впливають.

З оскаржуваної постанови встановлено, що суд прийшов до висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, проте, вважав їх малозначними і, як наслідок, застосував положення ст.22 КУпАП, звільнивши порушника від відповідальності, обмежившись усним зауваженням та закрив провадження по справі.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до таких висновків з порушенням норм процесуального права з наступних підстав.

Згідно зі ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Проте відповідно до ст. 33 КУпАП, до вчиненого позивачем правопорушення не можуть застосовуватись норми ст. 22 КУпАП.

Окрім того, частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення позовних вимог, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд прийшов до необґрунтованого висновку про закриття провадження по справі, оскільки ч.1 ст.247 КУпАП не передбачена така підстава, як закриття провадження у зв'язку із звільненням від адміністративної відповідальності через малозначність порушення.

До того ж стосовно доводів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вперше, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем надано Картку обліку адміністративного правопорушення НАІС ДДАІ МВС України, відповідно до якої позивач 21.05.2013 гр. ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП.

Таким чином, жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ч.1 ст. 122 КУпАП, постанова складена на місці і негайно вручена позивачу, про що свідчить його підпис у цій постанові.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, встановлені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати, прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.