Справа № 2а/0470/17902/11
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2012-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2012 р. Справа № 2а/0470/17902/11
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
Від позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_3 до Територіального управління Головавтотрансінспекції на автомобільному транспорті у Дніпропетровській області про визнання незаконними дій та скасування постанови № 138243 від 08.09.2011р., -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2011р. гр. ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Територіального управління Головавтотрансінспекції на автомобільному транспорті у Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 03.01.2012р. просить:

- визнати незаконними дії посадових осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Територіального управління Головавтотрансінспекції в Дніпропетровській області, які склали акт № 042178/1 від 15.07.2011р.;

- визнати незаконними дії посадової особи ОСОБА_6;

- скасувати постанову № 138243 від 08.09.2011р. про застосування фінансових санкцій у розмірі 1700 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працює на підприємстві «Інтріст» водієм. 15.07.2011р. він був зупинений інспекторами відповідача ОСОБА_4. та ОСОБА_5, які після перевірки документів, а саме: посвідчення водія, дорожнього листа, ліцензійної картки, свідоцтва про реєстрацію, договору із замовником склали акт про те, що він надавав послуги перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких передбачено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: серія та номер тимчасового реєстраційного талону не співпадає з номером вказаним в ліцензійній картці. Позивач не погоджується з діями посадових осіб відповідача та зазначає, що ним всі документи, які передбачені ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» для водія в нерегулярних перевезеннях були надані для перевірки, а тому вважає, що його вина відсутня.

Відповідач в судове засідання не зявився, однак 07.02.2012р. надав до канцелярії адміністративного суду клопотання, в якому просить в задоволенні позову відмовити та розгляд справи провести за відсутності представника відповідача посилаючись на відсутність фахівця з правових питань та на те, що у ході рейдової перевірки відповідно до вимог постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006р. «Про порядок державного контролю на автомобільному транспорті» інспекторами 15.07.2011р. на ділянці автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя було зупинено автобус Мерседес д/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, який надавав послуги з нерегулярних перевезень пасажирів за маршрутом м.Дніпропетровськ смт.Кирилівка без оформлення ліцензійної картки про що складено відповідний акт. У акті зазначено про те, що тимчасовий реєстраційний талон, який вказаний у ліцензійній картці змінено на новий (ДАП № 987069), а ліцензія ТОВ фірма «Інтріст» анульована. Тобто, ТОВ фірма «Інтріст» не може вважатись перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». Також, в акті зазначено і про те, що ОСОБА_3 здійснював перевезення на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕЕ 153746 тобто постійного техпаспорту за яким він є власником транспортного засобу. За таких обставин відповідач вважає, що доводи позивача про порушення працівниками відповідача норм чинного законодавства при складанні акту перевірки та постанови про застосування фінансових санкцій є хибними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Крім того, відповідач зазначає, що оспорювана постанова винесена на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт» та є адміністративно-господарською санкцією у розумінні ст. 250 ГК України і до неї не може бути застосовано норми КУпАП, на які позивач посилається у позові.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи викладене, заявлене відповідачем клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, думку позивача щодо можливості розгляду справи без відповідача, строки розгляду і вирішення спору, визначені ч.1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній доказами з урахуванням наданих відповідачем письмових пояснень по суті позову, викладених у його клопотанні.

Судом встановлено, що 15.07.2011р. згідно графіку проведення спільних рейдових перевірок з 11.07.2011р. по 15.07.2011р. та завдання на перевірку від 14.07.2011р. № 083715 виданого начальником територіального управління Головавтотрансінспекції державним інспекторам Ярославцеву В.Р., Слюсаренко Д.М., Гребенюк О.Л. було проведено рейдову перевірку пасажирських перевезень (регулярні, нерегулярні, спеціальні) в тому числі вантажні перевезення м. Новомосковськ автодорога Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006р., постанови КМУ № 176 від 18.02.1997р. з 14.07.2011р. по 16.07.2011р.(а.с.29-30).

На ділянці автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя державними інспекторами Ярославцевим В.Р., Слюсаренко Д.М. та Гребенюк О.Л. було зупинено автобус Мерседес д/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, який надавав послуги з нерегулярних перевезень пасажирів за маршрутом м. Дніпропетровськ смт. Кирилівка без оформлення ліцензійної картки про що державними інспекторами було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом форми 3 №042178/1 від 15.07.2011р. (а.с.28).

Зазначений акт перевірки, містить посилання на те, що ліцензійна картка не оформлена та надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, передбачених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без оформлення ліцензійної картки, серія та номер тимчасового реєстраційного талону не співпадає з номером вказаним у ліцензійній картці.

Також, зі змісту вказаного акту видно, що ОСОБА_3 підписав акт без будь-яких зауважень та заперечень (а.с.28).

В подальшому, 08.09.2011р. начальником Територіального управління Головавтотрансінспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 було прийнято постанову про застосування фінансових санкцій № 138243 на підставі ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до ОСОБА_3 в сумі 1700 грн. (а.с.6).

Заслухавши позивача, який брав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті визначається Законом України «Про автомобільний транспорт» та постановою КМУ № 1567 від 08.11.2006р.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. При проведенні позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, стосовно терміну проведення перевірки не інформується.

Статтею 29 вказаного Закону встановлено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Згідно статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Статтею 60 вказаного вище Закону передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п.2-4 Постанови КМУ № 1567 від 08.1.2006р. «Про порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Головавтотрансінспекція, її територіальні управління в областях, Автономній Республіці Крим, мм. Києві та Севастополі. Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Пунктом вказаної Постанови КМУ № 1567 визначено, що рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання, зокрема іноземним, вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Відповідно до п.14,п.15, п. 16 постанови КМУ № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях вантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагових комплексах, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, у пунктах пропуску через державний кордон за погодженням з начальником органу охорони державного кордону. Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. Рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менш як дві особи відповідно до завдання на перевірку.

Пунктами 21, 22, 25-27 вказаної постанови КМУ № 1567 встановлено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. У разі відмови уповноваженої особи суб'єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб'єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис. Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як встановлено судом у ході судового розгляду справи, посадовими особами відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 15.07.2011р. була проведена рейдова перевірку відповідно до затвердженого графіку на підставі завдання на перевірку та за результатами перевірки було складено акт про виявлені порушення під час зупинки автобусу Мерседес д/н НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_3 та після перевірки документів у позивача встановлено надання ОСОБА_3 послуг з нерегулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, передбачених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без оформлення ліцензійної картки, а саме: серія та номер тимчасового реєстраційного талону не співпадає з номером вказаним в ліцензійній картці (а.с.28).

Як видно з копії наданих суду ліцензійної картки серії АА № 305562 в ній зазначено номер реєстраційного талону ДАН 447415, тоді як з копії тимчасового реєстраційного талону вбачається його номер інший ДАП № 987069 (а.с.7,8).

Тобто, дійсно номер тимчасового реєстраційного талону не співпадає з номером вказаним в ліцензійній картці.

Зазначене спростовує посилання позивача на наявність у нього всіх необхідних документів, визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», та як позивачем суду не надано будь-яких доказів того, що під час перевірки у нього 15.07.2011р. були наявні ліцензійна картка, в якій би серія та номер тимчасового реєстраційного талону співпадали б з серією та номером, які зазначені у тимчасовому реєстраційному талоні.

При цьому, судом враховується і той факт, що під час перевірки позивач не заперечував проти викладених в акті порушень та підписав акт перевірки від 15.07.2011р. без зауважень (а.с.28).

Також не встановлено судом і незаконності дій посадової особи відповідача ОСОБА_6 під час складання постанови № 138243 від 08.09.2011р. про застосування фінансових санкцій до ОСОБА_3 у сумі 1700 грн. за порушення, викладені в акті перевірки від 15.07.2011р., оскільки вказана посадова особа діяла у межах наданих йому повноважень та у спосіб, встановлений постановою КМУ № 1567 від 08.11.2006р.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Так, позивачем у ході судового розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами порушення посадовими особами відповідача норм вищенаведеного чинного законодавства України під час проведення рейдової перевірки та складання акту перевірки відносно позивача, в той час як відповідачем надані всі докази, які підтверджують правомірність проведення перевірки та складання акту перевірки та постанови про застосування фінансової санкції відносно позивача у спосіб та у межах повноважень, наданих посадовим особам відповідача у відповідності до норм чинного законодавства України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу наданих суду документів та вищенаведених норм чинного законодавства України, дій посадових осіб відповідача вбачається, що під час проведення рейдової перевірки посадові особи відповідача 15.07.2011р. діяли у межах наданих їм повноважень та у спосіб, що передбачений постановою КМУ № 1567 від 08.11.2006р. та Законом України «Про автомобільний транспорт».

Таким чином в діях посадових осіб відповідача порушень вищенаведених норм чинного законодавства України під час проведення перевірки судом не виявлено, а тому у суду відсутні і підстави для визнання дій посадових осіб відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_4 незаконними та скасування постанови № 138243 від 08.09.2011р. про застосування фінансових санкцій у розмірі 1700 грн. відносно ОСОБА_3, оскільки вона є такою, що відповідає нормам закону та прийнятою у межах повноважень і у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Статтями 7, 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що принципами здійснення правосуддя в адміністративній справі є: верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та Законів України.

За викладених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведення судових експертиз.

Отже, виходячи з норми ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору не підлягають стягненню, оскільки рішення прийнято на користь субєкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову гр. ОСОБА_3 до Територіального управління Головавтотрансінспекції на автомобільному транспорті у Дніпропетровській області про визнання незаконними дій та скасування постанови №138243 від 08.09.2011р. відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 19.03.2012р.

Суддя ОСОБА_1