Справа № 589/3445/16-а
Суддя: Стародубцева Л. О.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 589/3445/16-а
Провадження № 2-а/589/92/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2016 р. Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого - судді Стародубцевої Л.О., з участю секретаря судового засідання Артеменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальону Управління патрульної поліції в м. Суми, Мацуєвої Інни Володимірівни, третя особа: Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 07.08.2016 року про накладання штрафу,

ВСТАНОВИВ:
11 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд скасувати постанову інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Суми капрала поліції Мацуєвої І.В. від 07.08.2016 р., серії ПС2 № 495074 про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., за керування 07.08.2016 р. в 18 год. 20 хв. автомобілем LEXUS, номерний знак НОМЕР_1 в м. Суми по вул. Герасима Кондратьєва, 181 навпроти магазину «АТБ» здійснив в`їзд на знак 3.21, чим порушив п. 33.3.21 ПДР України.

Позивач вважає, що викладені в оскаржуваній постанові факти не відповідають дійсності, а зазначену постанову протиправною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Керуючи автомобілем, номерний знак НОМЕР_1 в м. Суми по вул. Герасима Кондратьєва при виїзді із зони дії знаку «в`їзд заборонено» був зупинений співробітниками поліції. На їх думку, оскільки він виїжджав із зони дії знаку, значить заїхав під заборонений знак. Він пояснив, що заїхав з другого боку, із автозаправки «Маршал», де заїзд дозволений, але відповідач з такими поясненнями не погодилася та склала оскаржувану постанову.

Проте, позивач стверджує суду, що ПДР не порушував та як доказ непричетності до скоєного правопорушення в оскаржуваній постанові біля свого підпису зазначив, про не порушення ПДР.

Також постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому, відповідач не мав об`єктивної можливості бачити маневр автомобіля, а його звинувачення є тільки припущенням. Таким чином докази вини позивача в скоєному адміністративному правопорушенні у відповідача відсутні.

Відповідно до п. 2 Розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відео: порядок сплати штрафу та відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливість способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Всупереч наведеної норми оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Тому дана постанова в справі про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а також те, що відповідачем не підтверджено жодними доказами, обставини, зазначені у постанові, не підтверджено чи взагалі мали місце.

Заперечення відповідача позивач вважає безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству, виходячи з наступного:

З наданих відповідачем роздруківок кадрів з відеозапису нагрудної камери інспектора поліції відображені кадри за часом:

1. 18:29:43 год.

2. 18:29:51 год.

3. 18:30:00 год.

4. 18:30:34 год.

5. 18:30:42 год.

6. 18:30:51 год.

В постанові у справі про адміністративне правопорушення, інспектором роти зазначено, що позивач здійснив правопорушення о 18.20 год.

Тобто будь-яких зафіксованих фактів в`їзду позивачем на знак 3.21 «В`їзд заборонено» напроти магазину «АТБ» відповідачем суду не надано.

На наданих відповідачем фото заїзду під знак «В`їзд заборонено» також не вбачається, що позивач на автомобілі заїжджає під знак. Крім того незрозуміло в якій день це фото було зроблено.

Встановити, чи дійсно на фото 1,2,3,4,5 зафіксовано автомобіль позивача неможливо, так як на них не видно державного номерного знаку автомобіля, що було сфотографовано.

Надані відповідачем фото машин похожих на автомобіль позивача, не може підтверджувати його вину. Позивач вважає, що один зі схожих автомобілів, яких у м. Суми досить багато, міг їхати назустріч, або проїхати раніше.

Як би у поліції дійсно існували факти порушення позивачем правил дорожнього руху, то у своїх запереченнях вони б мали надати докладне та чітке пояснення наданим роздруківкам кадрів з відеозапису. Проте, відповідачем надані кадри, які ніяким чином не підтверджують вини позивача.

Відповідач у своїх запереченнях зазначає, що справу про адміністративне правопорушення було розглянуто капралом поліції Мацуєвою І.В. на місці його вчинення. Проте це не відповідає дійсності.

07 серпня 2016 року позивач, керуючи автомобілем LEXUS LX 470, номерний знак НОМЕР_1 в м. Суми рухався по вул. Герасима Кондратьєва, ліворуч під знак 3.21 «В`їзд заборонено» не повертав, а проїхав далі та повернув ліворуч на наступному повороті на вул. Лебединська, де знаку «В`їзд заборонено» немає і знаходився в тому районі приблизно хвилин 30. Протягом цього часу був і у дворах біля магазину АТБ та жодного разу знак «В`їзд заборонено» не перетинав.

Інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Суми капралом поліції Мацуєвою І.В. автомобіль позивача був зупинений більш як за 100-150 метрів від знаку 3.21 «В`їзд заборонено» на вулиці Лебединській біля сміттєвого баку під час руху автомобіля в сторону виїзду з вулиці Лебединської по направленню виїзду на вул. Герасима Кондратьєва, якій ніякими знаками не заборонений.

Як приклад, позивач надав фотографію місця його зупинки капралом поліції ОСОБА_2 .

На фото видно (фото схоже на фото № 6, яке надано відповідачем), що позивач рухається в сторону виїзду, у зворотньому напрямку, а автомобіль красного кольору рухається назустріч позивачу з боку заїзду під знак «В`їзд заборонено».

Проте, також не можна вважати що вказаний автомобіль порушив правила дорожнього руху, т.я. він проїхав вже більш 100-150 м. з моменту заїзду. На протязі цих 100-150 м. є три заїзди на цю територію минаючи знак «В`їзд заборонено» біля магазину АТБ, не кажучи про те, що даний автомобіль міг виїхати з дворів.

Тим самим підтверджується, що зупинка автомобіля позивача, чи автомобіля червоного кольору на відстані більш 100-150 м. від знаку 3.21 «В`їзд заборонено» не може бути доказом того, що ці автомобілі перетинали заїзд під цей знак.

Позивач зазначає, що знак 3.21 «В`їзд заборонено» з вулиці Герасима Кондратьєва діє тільки на 5 метрів дороги.

Через 5 метрів до неї примикає дорога до магазину «АТБ», де проїзд не заборонений, що підтверджує наявність скупченості автомобілів біля магазину «АТБ» уздовж дороги, тому на всіх фото, які надані відповідачем похожого на автомобіль позивача зображені автомобілі, які находяться в не зони дії знаку.

В судовому засіданні Представник позивача Шишиморова Л.М., підтримала позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тими ж самими обставинами.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. До суду надав заперечення проти позову та посилаючись на ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав.

07.08.2016 згідно з розстановкою сил та засобів Управління патрульної поліції в м. Суми Відповідач несла службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху разом з інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Суми капралом поліції Тарапатою Артуром Анатолійовичем.

Під час несення служби у відповідності до вимог п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) здійснювався контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Близько 18.20 год. 07.08.2016 року на вул. Герасима Кондратьєва Відповідачем було виявлено автомобіль LEXUS LX 470, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого, рухаючись з вул. Г. Кондратьєва, повернув ліворуч та в`їхав в зону дії дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», що відповідно до вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), забороняє в`їзд усіх транспортних засобів з метою запобігання зустрічному руху транспортних засобів.

Відповідач, керуючись ч. 3 ст. 18, ст. 32 Закону, підійшла до Позивача, відрекомендувалась, пояснила суть правопорушення, попросила надати для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію автомобіля, до яких зауважень не виникло.

Відповідач пояснила Позивачу, що він порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», який забороняє в`їзд усіх транспортних засобів з метою запобігання зустрічному руху транспортних засобів: а саме рухаючись з вул. Г. Кондратьєва, повернув ліворуч, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» та продовжив рух прямо, в`їхавши в зону дії останнього, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідач роз`яснила Позивачу вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомив, що справу буде розглянуто на місці скоєння правопорушення.

Одразу ж після цього, розглянувши в присутності Позивача матеріали адміністративної справи, Відповідач винесла постанову ПС 2 № 495074 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на Позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Оскільки Позивачем вчинено адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а розгляд справи віднесено до компетенції Національної поліції, у відповідності до вимог ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

У відповідності до положень ст. 276 КУпАП Відповідачем розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та, враховуючи характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 283 КУпАП, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою, як зазначено вище, Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. Постанову отримано Позивачем у день її винесення, а саме 07.08.2016 року, що підтверджується особистим підписом Позивача.

Стосовно неспівпадіння часу фіксації правопорушення та часу визначеного в постанові відповідач пояснює наступнним.

Під час складання постанови Відповідач для визначення часу скоєння правопорушення користувалась власним годинником, час на якому можливо не співпадає з часом налаштованим у відеокамері. Переглянути відеозапис з відеокамери на місці у Відповідача не було можливості оскільки перегляд відеозаписів з камери можливий лише в приміщенні Управління патрульної поліції.

Разом із тим, відповідач вважає, що розбіжність в декілька хвилин не має серйозного значення для вирішення справи по суті.

Факт вчинення правопорушення підтверджується копію розстановки сил засобів, фото дорожнього знаку, що порушив ОСОБА_1 , роздруківкою кадрів з відеозапису нагрудної відеокамери інспектора поліції та схемою руху Позивача із зазначенням дорожніх знаків що розташовані на АДРЕСА_1 .

Із постанови ПС 2 № 495074 вбачається, що Відповідачем при притягненні до адміністративної відповідальності Позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП виконано та дотримано вимоги ст. 33 КУпАП, яка передбачає загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, про що свідчить розмір штрафу, що складає 255 гривень: він є у межах санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, постанова ПС 2 № 495074 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з дотриманням принципу рівності перед законом, а також з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача. Представник позивача не заперечує.

Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

Як слідує із змісту ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність данної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративні правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Надані суду фототаблиці на думку суду на увагу не заслуговують, оскільки не на одному із фотознімків чітко не зафіксовано заїзд автомобіля позивача під знак « НОМЕР_2 заборонено», що не дає суду змогу ідентифікувати, порушення.

Надана суду схема руху позивача також не може бути доказом, т. я не ідентифікує, порушення автомобіля позивача.

З фото дорожнього знаку вбачається тільки фіксування самого знаку, а не заїзд автомобіля позивача під знак « НОМЕР_2 заборонено», а зображені на фото автомобілі також не ідентифікують автомобіль позивача.

Що стосується посилання відповідача на наданий суду відеозапис, то з цього суд звертає увагу на таке.

В судовому засіданні переглянутий відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського, проте цей відеозапис взагалі не має ніякої прив`язки до місцевості порушення, тобто не зафіксовано заїзд автомобіля позивача під знак « НОМЕР_2 заборонено», що також не дає суду змогу ідентифікувати, порушення.

На вказаному відеозапису зафіксований тільки момент зупинки автомобіля позивача в зовсім іншій місцевості, тому ніяким чином не відображає взаємозв`язок ідентифікації порушення.

Встановити, чи дійсно на фото зафіксовано автомобіль позивача неможливо, так як на них не видно державного номерного знаку автомобіля, що було сфотографовано.

Надані відповідачем фото машин похожих на автомобіль позивача, не може підтверджувати його вину.

Виходячи з вимог, які пред`являються до доказів, що потребують використання технічних засобів при їх виготовленні та відтворенні, повинні відповідати умовам, за яких докази можуть бути покладені в основу судового рішення: 1) відоме джерело виготовлення цих матеріалів; 2) час їх виготовлення; 3) виготовлення їх загальноприйнятим способом або способом, про який домовились особи, які їх виробили; 4) зберігання їх належним чином; 5) можливість надання їх суду у доступному для відтворення і зберігання вигляді, його зовнішнього вигляду, які несуть доказову інформацію про обставини, які мають значення для вирішення справи.

Суд звертає увагу на процесуальне оформлення як фототаблиць так і відеозапису, оскільки надані фототаблиці та диск відеозапису взагалі не мають ніякого процесуального оформлення, як доказу:

- не всі фототаблиці містять про дату та час зйомки;

- диск завернутий в папір без офіційного зазначення та належної доказової бази і не має доказу того, що наданий диск є носієм інформації поєднання повідомлення й джерела інформації яка є необхідною умовою його достовірності, як цього вимагає інструкція.

Доказ повинний бути отриманий із встановленим законом порядку та відповідати Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» метою якого є захист інформації, яка є власністю держави, а також ЗУ «Про захист персональних даних». Оскільки бази даних, зокрема, численні відеозаписи з вулиць міста, які накопичуються у камері, переносяться в комп`ютер, обробляються для запису на компактдиск, зокрема, для показу у суді, цілком підпадають під визначення «бази даних», мають бути захищені, сертифіковані тощо. Таким чином інспектор ДАІ становиться розпорядником бази даних після того, як відео чи фото збережено на карті пам`яті, на диску тощо і несе відповідальність за поширення таких баз, обробку, передачу третім особам.

Всі ці факти у сукупності викликають сумніви щодо належної доказової бази, а відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, із матеріалів справи не вбачається, а відповідач не надав доказів у підтвердження того, що позивач дійсно порушив Правила дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тому, аналізуючи доводи надані сторонами, суд вважає не доведеним факт вчинення позивачем порушення п. 33.3.21 ПДР України, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про відсутність належних та достатніх доказів для констатування факту порушення позивачем вимог п. 33.3.21 Правил дорожнього руху України, відповідно, і вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 122 ч 1, 247 ч. 1 п. 1, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст.ст. 159, 161, 162, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальону Управління патрульної поліції в м. Суми, Мацуєвої Інни Володимірівни, третя особа: Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 07.08.2016 року про накладання штрафу задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Суми капрала поліції Мацуєвої І.В. від 07.08.2016 р., серії ПС2 № 495074 про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/
Згідно з оригіналом

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області Л.О.Стародубцева