Справа № 815/2507/16
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2507/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

суддів Завальнюка І.В., Самойлюк Г.П.,

за участю секретарів судового засідання Музики І.О., Вітер А.В.,

за участю сторін:

представника позивача Тодорич І.В. (згідно ордеру та угоди),

представника відповідача Генерального штабу ЗСУ Сороки Є.В. (згідно довіреності),

представника відповідача в/ч НОМЕР_1 Дідка Н.П. (згідно довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про скасування наказів в частині

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, за результатом розгляду якого позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Генерального штабу Збройних Сил України № 44-РС від 20.02.2016 року, пункт 2 наказу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) № 106 від 24.05.2016 року.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив наступне.

23 травня 2014 року, позивач підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та був призначений на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 13-ПМ від 23.05.2014 року та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 118 від 23.05.2014 року. Строк контракту - 3 роки.
3 15 лютого по 16 березня 2016 року, позивач перебував у черговій відпустці. В цей період часу він одружився із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.03.2016 р. серія НОМЕР_2 .
Позивач зазначає, що після виходу із відпустки він подав до стройової частини військової частини НОМЕР_1 відповідний документ - свідоцтво про шлюб, а також довідку про вагітність дружини, яка до того ж, є військовослужбовцем та проходить службу в тій самій військовій частині, що і позивач на посаді телеграфіста апаратної ЗАЗ П-238ТК відділення документованого зв`язку.
Приблизно на початку квітня 2016 року, стан здоров`я дружини позивача погіршився. В той час, ОСОБА_3 , дізнався про те, що його планують перевести до іншої військової частини - ПП НОМЕР_3 , шляхом звільнення з посади, яку він обіймав, водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення та призначення на посаду водія автомобільного відділення протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи. Військова частина ПП НОМЕР_3 знаходиться у Закарпатській області (інша місцевість).
Позивач вказує на те, що з наказом, на підставі якого він мав бути переведений до іншої військової частини, його не знайомили, ні йому, ні його дружині не пропонували переведення разом та згоди на це не запитували.
До того ж, дружина позивача не може за станом свого здоров`я переїжджати в іншу місцевість (Закарпатську область), оскільки вона вагітна та має загрозу переривання вагітності.
У зв`язку з вищезазначеними обставинами, 17.05.2016 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із письмовим рапортом, у якому виявив незгоду на його переведення до іншої військової частини, просив клопотати перед керівництвом про залишення його на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 та не видавати наказ про переведення до військової частини ПП НОМЕР_3 для подальшого проходження служби.
Того ж дня, 17 травня 2016 року, з аналогічним рапортом звернулась і дружина позивача, яка також виявила незгоду на переведення чоловіка до іншої військової частини ПП.
ОСОБА_1 зазначає, що 18 травня 2016 року його рапорт та рапорт дружини були повернуті із поясненнями, що вони не задоволені. Позивач звертає увагу суду на резолюцію юрисконсульта військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , яка зазначила: «Переміщення забороняється без згоди військовослужбовця відповідно до п. 112, 114 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008».
Фактично із пунктом 1 наказу Генерального штабу Збройних Сил України № 44-РС від 20.02.2016 р. позивач ознайомився 24 травня 2016 року, коли витяг із цього наказу було надано на адвокатський запит ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, на думку позивача, місячний строк звернення до суду про оскарження пункту 1 зазначеного наказу пропущений із поважних причин.
24.05.2016 року у стройовій частині військової частини НОМЕР_1 позивачу вручено витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 106 від 24.05.2016 р., відповідно до пункту 2 якого, з 24.05.2016 року ОСОБА_3 було виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення та направлено до нового місця служби - місто Мукачево, військова частина ПП НОМЕР_3 .
Не зважаючи на фактичне виконання наказів, позивач вважає їх протиправними та такими, що винесені із численними порушеннями вимог чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.
Представник позивача, під час розгляду справи позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у адміністративному позові.

Представник відповідача, Генерального штабу Збройних Сил України, проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у письмових запереченнях, в яких зазначено, що наказ першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 20.02.2016 року № 44-РС в частині призначення ОСОБА_1 , виданий в межах повноважень відповідної посадової особи та у спосіб визначений законодавством України. Підстави для скасування пункту 1 наказу від 20.02.2016 року № 44-РС відсутні, так як клопотань від командирів (начальників) щодо внесення змін у наказ (по особовому складу) щодо призначення ОСОБА_1 або його скасування у зв`язку з сімейними обставинами останнього до та після 20.02.2016 року до Генерального штабу Збройних сил України не надходили.

Представник відповідача, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України проти задоволення позову заперечував, оскільки на час видання наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 20.02.2016 року № 44-РС позивач не перебував у шлюбі, у зв`язку з чим командир військової частини НОМЕР_1 не міг не виконати наказ № 44-РС від 20.02.2016 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним зазначити наступне.

23.05.2014 року, позивач з Міністерством оборони України уклали контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Сил України строком на три роки.
Згідно витягу із наказу № 13-ПМ від 23.05.2014 року, ОСОБА_1 присвоєно військове звання «солдат» та призначено на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення, ВОС-837037А.
Згідно витягу із наказу № 118 від 23.05.2014 року, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, призначено на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення, ВОС-837037А, та встановлено посадовий оклад за посадою 450 грн.
20.02.2016 року згідно наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 44-РС, відповідно до п.п. 82,83 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення), увільнено від займаної посади та призначено до військової частини НОМЕР_4 солдата ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення, водієм автомобільного відділення протитанкової артилерії артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригади артилерійської групи, ВОС-837037А. ОСОБА_1 призначається на рівнозначну посаду для більш доцільного використання за фахом з шпк «солдат» на «солдат».
12.03.2016 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (актовий запис №353 від 12 березня 2016 року складено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції).
Згідно довідки від 23.05.2016 року № 342 солдат ОСОБА_2 перебуває на службі в військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до направлення від 16.05.2016 року, ОСОБА_2 направлено на стаціонарне лікування.
Згідно довідки № 35 про тимчасову непрацездатність, ОСОБА_2 з 16.05.2016 року по 01.06.2016 року знаходилася на лікуванні у патології вагітних пологового будинку № 5 з діагнозом: вагітність ІІ, 28 тижнів, загроза пологів до терміну.
17.05.2016 року позивач звернувся із рапортом до командира військової частини полковника ОСОБА_6 , в якому виявив незгоду на переведення його до іншої військової частини, у зв`язку із вагітністю дружини та загрозою пологів до строку та просив клопотати перед керівництвом про залишення його на посаді для подальшого проходження служби. ОСОБА_1 зазначив, що дружина потребує його догляду та уваги.
17.05.2016 року рапорт позивача опрацьовано майором ОСОБА_7 та зазначено: «на час видання наказу сімейних підстав не було. З`явитися до нового місця служби зобов`язаний.
На рапорті наявна резолюція юрисконсульта військової частини НОМЕР_1 , згідно якої: «переміщення забороняється без згоди військовослужбовця згідно п.п. 112,114 Положення».
17.05.2016 року солдат ОСОБА_8 звернулася із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 , в якому зазначила, що, як дружина солдата ОСОБА_1 , не може за станом свого здоров`я від`їжджати до іншої місцевості (Закарпатської області) та просила клопотати перед керівництвом про залишення чоловіка на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
17.05.2016 року рапорт дружини позивача опрацьовано майором ОСОБА_7 та зазначено: «на час видання наказу солдат ОСОБА_1 не перебував у шлюбі.
На рапорті наявна резолюція юрисконсульта військової частини НОМЕР_1 , згідно якої: «переміщення забороняється без згоди військовослужбовця згідно п.п. 112,114 Положення».
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.05.2016 року № 106, солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , водія автомобільного відання взводу матеріально-технічного забезпечення, призначеного наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 20.02.2016 року № 44-РС на посаду водія автомобільного відділення протитанкової артилерії артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригади артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_3 , ВОС-837037А, вважати, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби місто Мукачево.
З 24 травня 2016 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Відповідно до положень п. 110 Положення, переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України;

Приписами абз. 1 п.112 Положення встановлено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Згідно п. 82 Положення, призначення військовослужбовців на посади здійснюється: на рівнозначні посади, у тому числі, для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування пункту 1 наказу Генерального штабу Збройних Сил України № 44-РС від 20.02.2016 року задоволенню не підлягають, оскільки оскаржуваний наказ прийнятий з дотриманням вимог чинного законодавства. Станом на 20.02.2016 року позивач не перебував у шлюбі, підставою для переміщення є «призначення на рівнозначну посаду для більш доцільного використання», що відповідає приписам п.82 Положення. Командир (начальник) військової частини до Генерального штабу Збройних Сил України з клопотанням про внесення змін у наказ чи його скасування не звертався.

Щодо вимоги позивача про скасування пункту 2 наказу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) № 106 від 24.05.2016 року суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно абз. 2 п. 112 Положення, переміщення військовослужбовця здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують

Відповідно до п. 114, у разі коли переміщення військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, на нове місце військової служби передбачає зміну місця проживання його сім`ї, а дружина (чоловік) військовослужбовця також проходить військову службу за контрактом, одночасно з прийняттям рішення про переміщення військовослужбовця на нове місце військової служби, крім випадків переміщення на підставі висновку атестації чи у порядку реалізації накладеного дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також якщо може виникнути обставина, що порушує вимоги частини першої статті 27 Закону України "Про запобігання корупції", вирішується (за їх згодою) питання щодо переміщення у цю ж місцевість його (її) дружини (чоловіка).

Як встановлено судом, 17.05.2016 року як позивач, так і його дружина (військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ) виявили незгоду на переміщення ОСОБА_1 до іншої військової частини у місто Мукачево, у зв`язку з вагітністю солдата ОСОБА_2 та загрози пологів до строку, та прохали командира військової частини клопотати перед керівництвом про залишення позивача на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , проте рапорти їм повернуті із зазначенням, що на момент видання наказу сімейних обставин не існувало.
24.05.2016 року військовою частиною НОМЕР_1 прийнято наказ №106.

Оскільки Положенням передбачено, що переміщення військовослужбовця здійснюється за клопотанням командира (начальника), суд вважає, що при виникненні непередбачуваних обставин (укладення шлюбу між позивачем та ОСОБА_2 та вагітність дружини позивача), командир (начальник) зобов`язаний був подати клопотання про внесення змін або скасування наказу від 20.02.2016 року № 44-РС.

Оскільки питання переміщення осіб рядового складу між військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України вирішується наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України, суд дійшов висновку, що у командира (начальника) військової частини були відсутні повноваження щодо розгляду рапортів по суті, у зв`язку з чим рапорти разом із письмовим клопотанням мали бути направлені до Генерального штабу Збройних Сил України.

При викладених обставинах, враховуючи, що на час видання наказу № 106 від 24.05.2016 року обставини, що унеможливлювали переміщення позивача до іншої військової частини існували та були відомі, суд дійшов висновку, що пункт 2 наказу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) № 106 від 24.05.2016 року підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст. 69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Таким чином, суд приходить висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині скасування пункту 2 наказу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) № 106 від 24.05.2016 року, оскільки зазначений наказ прийнято з порушенням норм чинного законодавства. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючисьст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 86, 159-164 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про скасування наказів в частині

Скасувати пункт 2 наказу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) № 106 від 24.05.2016 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Н.В. Бжассо

Суддя І.В.Завальнюк

Суддя Г.П.Самойлюк