Справа № 826/2287/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/2287/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2016 року № 826/2287/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» до Держспоживінспекції у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення стягнень №0011 від 30.12.2015 р.,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» (далі – позивач) з позовом до Держспоживінспекції у Чернігівській області (далі – відповідач) та просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення стягнень №0011 від 30.12.2015 Держспоживінспекції у Чернігівській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки викладені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на що, на думку підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна», порушення чинного законодавства відсутні, а відтак постанова про накладення стягнень підлягає до скасування.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

Разом з цим, в судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З огляду на вказані обставин, судом на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

03.11.2015 до Інспекції з питань захисту прав споживачів надійшло звернення вх. Б-02-12/188 щодо необхідності перевірити АЗС ППІ «Амік – Україна» (місце знаходження здійснення діяльності Чернігівська область, Ніжинський район, с. Григоро – Іванівка, вул. Колхозна, б. 14).

За наслідком проведення перевірки, відповідачем складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №0089 (далі – акт перевірки).

Відповідно до змісту акту перевірки судом вбачається, що Держспоживінспекцією у Чернігівській області встановлено наступні порушення:

- позначення нафтопродуктів, які реалізуються на АЗС, з порушенням вимог «Технічного регламенту щодо вимог автомобільних бензинів, дизельного, судових, котельних палив», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 №927 (п. 1-3 додатку 7 до акту перевірки), чим порушено п. 9, п. 14 «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 та ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- прийняття на реалізацію продукції та реалізація бензину А-95 Єкто Плюс (п. 3 додатку 7 до акту перевірки), що підлягає обов'язковій сертифікації в державній системі сертифікації, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності, чи порушено п. 27, п. 32 «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442;

- відсутня необхідна доступна, достовірна, своєчасна інформація про дату виготовлення на продукцію: бензин А-95 Єкто Плюс, отриманого по ТТН №BR-4281 від 06.10.2015 та на бензин А-92 Євро, отриманого по ТТН № BR-5176 від 30.11.2015, чим порушено п. 9, п. 14 «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 та ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- відсутні на АЗС копії паспортів якості на бензин А-95 Єкто Плюс, отриманого по ТТН №BR-4281 від 06.10.2015 та на бензин А-92 Євро, отриманого по ТТН № BR-5176 від 30.11.2015, чим порушено п. 9, п. 27 «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 та ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням зазначених висновків, що відкладені в акті перевірки, відповідачем складено постанову про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 30.12.2015 №0011 (далі – оскаржуване та/або спірне рішення), згідно якої до підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» застосовано штраф у розмірі 60 680, 64 грн.

Позивач категорично не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає до скасування.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII (далі – Закон №1023-XII).

Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів (ч. 1 ст. 2 Закону №1023-XII).

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону №1023-XII споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

При цьому, споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 4 Закону №1023-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 затверджено «Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами» (далі – Правила №1442).

Згідно п. 1 Правил №1442, останні визначають порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування.

Правила поширюються на всіх суб'єктів господарювання на території України, які зареєстровані в установленому порядку.

Дія цих Правил не поширюється на роздрібну торгівлю скрапленим вуглеводневим газом для побутових потреб, що здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі та надання послуг з постачання скрапленого вуглеводневого газу для побутових потреб населення та інших споживачів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 №1790.

Відповідно до п. 9 Правил №1442 суб'єкт господарювання, що здійснює продаж нафтопродуктів, зобов'язаний своєчасно надати споживачеві необхідну доступну та достовірну інформацію про нафтопродукти, а також на вимогу споживача - копію документа про якість (паспорт якості) та копію декларації про їх відповідність.

Така інформація доводиться до відома споживачів шляхом зазначення у супровідній документації, що додається до нафтопродуктів, на етикетці (для розфасованих нафтопродуктів), а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для відповідного виду продукції.

В інформації про нафтопродукти зазначаються: найменування, марка та вид нафтопродуктів; дані показників їх якості; ціна; правила та умови їх ефективного і безпечного використання; для розфасованих нафтопродуктів - номінальна кількість товару в одиниці маси, об'єму або іншої фізичної величини, а також гранично допустимі відхилення від номінальної кількості або посилання на нормативний документ, згідно з яким їх установлено; відомості про умови зберігання, строк придатності, необхідні дії споживача після його закінчення, а також можливі наслідки в разі невчинення таких дій; відомості про виробника, його місцезнаходження та контактна інформація; найменування та місцезнаходження суб'єкта господарювання, який виконує функції з прийняття претензій від споживача.

Інформація подається споживачеві згідно із законодавством про мови.

Суб'єкт господарювання зобов'язаний поінформувати споживача про можливість виникнення небезпеки для життя, здоров'я споживача та його майна, навколишнього природного середовища у разі порушення правил пожежної та екологічної безпеки під час поводження з нафтопродуктами.

Водночас, суб'єкт господарювання повинен дотримуватися вимог Господарського кодексу України, Кодексу цивільного захисту України, Законів України "Про охорону праці", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", "Про захист прав споживачів", Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 р. N 883 (Офіційний вісник України, 2006 р., N 25, ст. 1818; 2011 р., N 51, ст. 2038), цих Правил, інших нормативних документів, що регламентують питання технічної експлуатації АЗС, їх торговельної діяльності (п. 14 Правил №1442).

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 №927 відповідно до статті 14 Закону України «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності» затверджено Технічний регламент щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив (далі – Технічний регламент), який встановлює вимоги до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив (далі - палива), що виробляються, вводяться в обіг та реалізуються на території України, з метою захисту життя та здоров'я людини, тварин, рослин, національної безпеки, охорони навколишнього середовища та природних ресурсів.

Пунктом 7 Технічного регламенту встановлено, що під час роздрібного постачання (реалізації) палива позначення палив повинне бути розміщено у місцях, доступних для споживача (на паливо-розподільчому обладнанні), а також відображено в розрахункових документах. На вимогу споживача (покупця) продавець повинен надати копію документа про якість (паспорт якості) палива та копію декларації про відповідність.

Додатком 1 до Технічного регламенту визначено вимоги щодо позначення автомобільного бензину і дизельного палива.

Так, позначення автомобільних бензинів включає назву і марку бензину та містить такі групи знаків, розташовані у визначеній послідовності через дефіс:

перша група - літера А, позначення бензину для автомобільних двигунів з примусовим/іскровим запалюванням;

друга група - цифрове позначення октанового числа автомобільного бензину (80, 92, 95, 98) за дослідним методом;

третя група - символи екологічного класу: Євро3, Євро4, Євро5;

четверта група - символ визначення вмісту біоетанолу: E5, E7, E10.

Приклад позначення автомобільного бензину з октановим числом 95 екологічного класу Євро4 з вмістом біоетанолу до 7 відсотків: бензин автомобільний A-95-Євро4-E7.

Водночас, позначення палива може включати торгову марку (товарний знак) виробника.

Приклад позначення автомобільного бензину торгової марки "XXX" з октановим числом 95 екологічного класу Євро4 з вмістом біоетанолу до 10 відсотків: бензин автомобільний марки XXX A-95-Євро4-E10.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що виготовлення, введення в обіг і обіг палив мають відповідати вимогам Технічного регламенту, які зокрема встановлені в додатку №1 до нього.

При цьому, позначення палив повинне бути розміщено у місцях, доступних для споживача (на паливо-розподільчому обладнанні), а також відображено в розрахункових документах.

Судом встановлене, що до перевірки підприємством з іноземними інвестиціями «Амік Україна» надано Х-звіт №0189 від 10.12.2015.

З вказаного звіту слідує, що пальне зазначене як бензин: А-95 ЄКТО PLUS, А-92 Євро, А-95 Євро.

Вказані позначення автомобільного бензину, в свою чергу не відповідають вимогам їх позначення, які визначені в додатку №1 до Технічного регламенту.

Доводи позивача про зазначення вірного найменування нафтопродукту у паспортах якості не звільняє суб'єкта господарювання від обов'язку встановлено п. 7 Технічного регламенту, а саме відображення позначення палива в розрахункових документах у відповідності до вимог останнього.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що матеріалами справи підтверджено факт позначення позивачем нафтопродуктів, які реалізуються на АЗС, з порушенням вимог «Технічного регламенту щодо вимог автомобільних бензинів, дизельного, судових, котельних палив», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 №927 (п. 1-3 додатку 7 до акту перевірки), чим порушено п. 9, п. 14 «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 та ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Що ж стосується прийняття позивачем на реалізацію продукції та реалізація бензину А-95 Єкто Плюс (п. 3 додатку 7 до акту перевірки), що підлягає обов'язковій сертифікації в державній системі сертифікації з порушенням п. 27, п. 32 «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442, з огляду на відсутність документів, згідно з якими продукцію подано на реалізацію, зокрема відсутність реєстраційних номерів сертифіката відповідності суд зазначить наступне.

Так, згідно п. 27 Правил №1442 приймання нафтопродуктів, що доставлені автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками АЗС за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) згідно з товарно-транспортними накладними за наявності паспорта якості та декларації про відповідність, реєстраційного номера сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності у супровідних документах на нафтопродукти, виданих у порядку, установленому законодавством.

Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до вимог посадової інструкції оператора АЗС та інструкції з охорони праці, які затверджуються керівником суб'єкта господарювання.

У разі продажу нафтопродуктів, що підлягають обов'язковій сертифікації, оператори (продавці) на вимогу споживача подають супровідні документи із зазначенням реєстраційного номера сертифіката відповідності чи свідоцтва про відповідність (п. 32 Правил №1442).

Як стверджує позивач, ним до перевірки було надано сертифікати відповідності, паспорти якості та декларації про відповідність.

Згідно п. 13.1 розділу 13 «Нафтопродукти» Переліку визначено, що обов'язковій сертифікації підлягає палива: бензини автомобільні *****, авіаційні; дизельні *****; альтернативні, біопалива (для бензинових двигунів, для дизельних двигунів з вмістом біодизелю ******) на які не поширюється Технічний регламент.

В той же час, згідно п. 5 Технічного регламенту дозволяється виготовлення, введення в обіг і обіг палив, які відповідають вимогам останнього.

Пунктом 17 Технічного регламенту встановлено, що для проведення оцінки відповідності виробник або уповноважений представник застосовує процедуру оцінки відповідності, яку встановлено Технічним регламентом модулів оцінки відповідності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 жовтня 2003 р. N 1585 (Офіційний вісник України, 2003 р., N 41, ст. 2175; 2011 р., N 67, ст. 2581), для: палив, що виробляють або імпортують партіями, - за модулем F1; палив, що виробляють дослідними партіями, - за модулем F1; палив, що виробляють серійно, - за модулем A1.

Виробник або уповноважений представник, в силу приписів п. 18 Технічного регламенту розробляє технічну документацію, яка повинна містити інформацію про виробництво і застосування палив і за якою можливо оцінити відповідність палив вимогам цього Технічного регламенту.

До технічної документації додаються: технологічний регламент або інструкція на виробництво, або технологія виробництва; акт впровадження у серійне виробництво продукції; акти приймання дослідної партії та протоколи випробувань продукції.

Для палив, які містять у своєму складі добавки (присадки), до технічної документації також додаються: документ про допуск до застосування добавки (присадки) у відповідному типі палива, дані щодо вмісту в паливі; паспорт безпечності добавки (присадки); інформація про місцезнаходження юридичної особи виробника.

За результатами проведення оцінки відповідності виробник або уповноважений представник складає декларацію про відповідність за формою згідно з додатком 6 до цього Технічного регламенту (п. 19 Технічного регламенту).

Відповідно до п. 20 Технічного регламенту перед введенням в обіг палив на документ про якість (паспорт якості) палива виробником повинен бути нанесений національний знак відповідності, який підтверджує відповідність палива вимогам цього Технічного регламенту, так, щоб забезпечувалася його видимість, розбірливість та незмивність.

Зображення національного знака відповідності повинно відповідати його опису, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 р. N 1599 (Офіційний вісник України, 2001 р., N 49, ст. 2188).

У разі проведення оцінки відповідності призначеним органом з оцінки відповідності до національного знака відповідності додається його ідентифікаційний код.

У разі зменшення або збільшення зображення національного знака відповідності повинні бути дотримані пропорції, встановлені в описі.

Нанесення будь-якого іншого маркування, здатного ввести в оману треті сторони щодо значення та форми національного знака відповідності, забороняється. Будь-яке інше маркування може бути нанесене за умови непогіршення видимості та розбірливості національного знака відповідності.

Відповідача у свої запереченнях зазначає, що позивачем не надано декларацію про відповідність Технічному регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, судових, котельних палив», затверджених постановою КМУ від 01.08.2013р. № 927 на бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 з використанням товарного знаку «Экто Plus».

Слід зауважити, що доказів зворотного позивачем до суду не надано, а відтак суд погоджується з доводами відповідача, що бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 з використанням товарного знаку «Экто Plus» підлягає обов'язковій сертифікації.

Відносно інших порушень, що встановлені в акті перевірки суд звертає увагу на наступне.

Так, як вже було зазначено судом позивачем в ході перевірки було надано Х-звіт №0189, відповідно до якого залишок бензину А-92 Євро в резервуарі становив 7091,43л.

Підприємством з іноземними інвестиціями «Амік Україна» були надані ТТН № BR-5318 від 08.12.15 (з зазначеним в ньому паспортом якості №1512) на 4511л. та ТТН № BR-5176 від 30.11.15 року (з зазначеним в ньому паспортом якості №1453) на 4050л., сертифікат відповідності і лише один паспорт якості №1512 від 05.12.2015.

Відповідач стверджує, що станом на час перевірки паспорт якості №1453 був відсутній. Суд зазначає, що до матеріалів справи позивачем долучено вищевказаний паспорт якості, проте належних та допустимих доказів, що підтверджують факт подання остання станом на час проведення перевірки в матеріалах справи відсутні.

Разом з цим, відповідно до Х-звіту №0189, залишок бензину А-95 Экто Plus становив 4863,55 л. Позивачем були надані ТТН № BR-5152 від 28.11.15 року (з зазначеним в ньому паспортом якості №1450) на 4055 л., ТТН № BR-4281 від 06.10.15 року (з зазначеними в ньому паспортами якості №№ 1078. 1107, 1119 та 1450 на 5003 л. і один паспорт якості №1450 від 28.11.2015 року. На час перевірки паспорт якості №1450 був відсутній. Доказів зворотного позивачем не надано.

Пунктом 8 Технічного регламенту встановлено, що кожна партія палива, що вводиться в обіг або перебуває в обігу, повинна мати документ про якість (паспорт якості) палива.

Згідно п. 9 Технічного регламенту документ про якість (паспорт якості) палива повинен містити: дату видачі і номер документа; назву, марку палива; товарний знак підприємства-виробника, його назву та адресу; назву та адресу постачальника (за наявності); дату виготовлення палива; дату відбирання проби та дату проведення випробування; нормативні значення та фактичні результати випробувань, які підтверджують відповідність марки палива вимогам цього Технічного регламенту; відомості щодо декларації про відповідність; посилання на нормативні документи на методи випробування згідно з нормативним документом на паливо; номер партії (резервуара); дані про вид та кількість добавок (присадок); підпис начальника відділу технічного контролювання або керівника лабораторії, яка виконує функції відділу, або уповноваженої особи, завірений печаткою.

З вказаного слідує, що паспорт якості містить в собі інформацію про дату виготовлення та якісні показники пального.

Враховуючи те, що в ході перевірки позивачем не було надано паспорт якості №1450, паспорт якості №1453 суд погоджується з доводами відповідача, що підприємством з іноземними інвестиціями «Амік Україна» реалізовувався бензин А-92 Євро без інформації про дату виготовлення та якісні показники пального, отриманого по ТТН № BR-5176 від 30.11.2012 та бензин А-95 Экто Plus отриманого за ТТН № BR-4281 від 06.10.2015 року без інформації про дату виготовлення та якісні показники пального.

Щодо надання позивачем недостовірної інформації для споживачів про виробника продукції бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 з використанням товарного знаку «Экто Plus» слід зазначити наступне.

Як супровідний документ до пального А-95 Экто Plus надано акт змішування нафтопродуктів № BR-5152 від 28.11.2015, відповідно до якого до бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 додається багатофункціональна присадка Хайтек- 6437L. Згідно Технологічної інструкції удосконалення якості автомобільних бензинів підвищеної якості згідно з ДСТУ 4839:2007 з метою отримання автомобільного бензину з торговим знаком «Экто» в умовах ПП «Лукойл-Україна» на нафтобазі в смт. Бородянка, Київської обл. (далі - Технологічна інструкція), удосконалення здійснюється ПІІ «Лукой- Україна» на нафтобазі в смт. Бородянка за допомогою додавання мийного додатку Hitec- 6437L.

Водночас, розділ 2 Технологічної інструкції зазначає характеристики саме виготовленої продукції. Розділ 5 «Контроль технологічного процесу» зазначає «... виробник бензинів автомобільних з торговим знаком «Экто» користується даними сертифікаційного протоколу випробувань. Щоквартально виробник ПІІ «Лукой-Україна» проводить аналітичний контроль бензин автомобільний підвищеної якості з торговим знаком «Экто» в акредитованих випробувальних лабораторіях...». Також у п.6.3.3. Технологічної інструкції вказано, що після завершення процесу удосконалення якості автомобільного бензину, бензин автомобільний підвищеної якості з торговим знаком «Экто» необхідно здати на лабораторний аналіз за всіма показниками ДСТУ 4839:2007, а в п. 6.3.4. вказано, що після отримання паспорту (позитивних результатів випробування), бензин автомобільний підвищеної якості з торговим знаком «Экто», вважається товарним продуктом виготовленим ПІІ «АМІК-Україна». Всупереч цьому, в паспорті якості №1450 від 28.11.2015, виданого на бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 з використанням товарного знаку «Экто Plus» заводом-виробником зазначено S.C. «Petrotel-Lukoll S.A.», Румунія, м. Плоєшті, вул. Міхай Браву, 235 (продукція: UNLEADED GASOLINE EUROLUK RON 95 10 ppm's) замість ПІІ «АМІК-Україна».

З вказаного слідує, що в паспорті якості на бензин автомобільний А- 95-Євро5-Е5 з торговим знаком «Экто» зазначено недостовірну інформацію про виробника продукції, так як S.C. «Petrotel-Lukoll S.A.» не може вважатися її виробником і не несе відповідальності за бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 з торговим знаком «Экто».

Разом з цим, судом не беруть до уваги твердження позивача про знаходження всіх документів на АЗС в куточку споживача, оскільки з матеріалів справи слідує, що копії декларацій про відповідність, копії ТТН та деякі копії сертифікатів (паспортів якості) представник позивача надав 18.12.2015. Вказані обставини підтверджуються вимогою про надання документів від 10.12.2015 №02-18/1155.

При цьому, суд вважає за необхідне додати, що подані ПІІ «АМІК-Україна» фотокопії куточку споживача прямо не підтверджують факт розміщення необхідних документів саме станом на час проведення перевірки.

Відповідно до п. 3, 7 ч. 1 ст. 23 Закону №1023-XII у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за: реалізацію продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в державній системі сертифікації, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України "Про електронну комерцію") - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (ч. 1 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень довід суду правомірність свого рішення, у той час коли, позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтується її вимоги.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цілому.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати відповідачу не відшкодовуються

Керуючись ст. ст. 71, 86, 94, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов