Справа № 820/3427/16
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2016 р.Справа № 820/3427/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Шевцової Н.В.
Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М.
за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.
представника позивача Щукіна І.С.
представника позивача Головашич Ю.О.
представника відповідача Мазур Л.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2016р. по справі № 820/3427/16
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (далі за текстом - відповідач 1), Міністерства оборони України (далі за текстом - відповідач 2), в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 капітана 1 рангу ОСОБА_2 вирішити питання щодо звільнення позивача - ОСОБА_1 , з військової служби за контрактом, викладену у відповіді від 09.06.2016 року за № 1474 на рапорт як військовослужбовця від 03.06.2016 року;
- зобов`язати Міністерство оборони України, військову частину - польова пошта НОМЕР_1 звільнити позивача - ОСОБА_1 , старшину 1-ої статті, з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 15 липня 2011 року.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме вимог ст.1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, ч. 9 ст. 23, ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, що призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.07.2011 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі Командувача сухопутних військ Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_3 було укладено контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 (три роки).
На підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 221 від 05 листопада 2011 року ОСОБА_1 , старшину 1-ої статті, було зараховано до списків особового складу даної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду розвідника 2-го загону.
Відповідно до Контракту встановлено, що Контракт є строковим та укладений строком на три роки. Сторони не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту зобов`язуються укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні.
Строк дії контракту закінчився 15.07.2014 року, жодних нових контрактів не укладалося.
Позивач, бажаючи звільнитися з військової служби, вважаючи при цьому, що він в повній мірі виконав конституційний обов`язок щодо захисту України, її незалежності та територіальної цілісності, брав участь в антитерористичній операції та будучи учасником бойових дій, неодноразово звертався до відповідачів з рапортами про звільнення його, ОСОБА_1 , з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 15.07.2011 року, та видати з приводу цього відповідний наказ.
За розглядом останнього поданого позивачем рапорту від 03.06.2016 року, відповідач надав позивачу відповідь, яка датована 09.06.2016 року, про те, що відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби із закінченням строку контракту, що унеможливлює задоволенню його рапорту, чим фактично відмовив у звільненні позивача.
Таку відмову відповідач мотивував тим, що Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року за № 1126-VII, в Україні оголошено та проводиться часткова мобілізація, а отже з того часу настав, і на даний час продовжується особливий період, що є підставою для відмови у звільненні з військової служби.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки контракту на період до оголошення демобілізації.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.
17 березня 2014 року Президентом України прийнято Указ «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-УІІ.
Згідно п. 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.
Закон України від 17 березня 2014 року № 1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме 18.03.2014р.
Таким чином, враховуючи приписи ч. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 8 вищезазначеного Указу, особливий період настав 18.03.2014р.
Як вбачається з матеріалів справи, контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України укладено на три роки з 15 липня 2011 року по 15 липня 2014 року (а.с. 11).
Таким чином, контракт позивача діяв під час настання особливого періоду.
Відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Отже, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.
Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги ч. 9 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Між тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, не відноситься.
Таким чином, підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації, відсутні.
Крім того, згідно ст. 251, п. 2 ст. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р., прийнятим на виконання Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.
Таким чином, зазначене Положення пов`язує продовження перебування військовослужбовців на військовій службі також саме з моментом оголошення мобілізації, а не з періодом її дії чи проведення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем обгрунтовано відмовлено у звільненні позивача - ОСОБА_1 , з військової служби за контрактом, про що викладено у відповіді від 09.06.2016 року за № 1474 на рапорт як військовослужбовця від 03.06.2016 року.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби під час дії особливого періоду до оголошення демобілізації, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2016р. по справі № 820/3427/16 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова Н.В.
Судді(підпис) (підпис) Мінаєва О.М. Макаренко Я.М.
Повний текст ухвали виготовлений 10.10.2016 р.