Справа № 639/5535/16-а
Суддя: Труханович В. В.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №639/5535/16-а
Провадження №2-а/639/157/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова, 3-тя особа Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Харкова Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2016 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова, як адміністративного суду, з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова, в якому просив суд зобов'язати відповідача здійснити виплату пенсії за пропущені місяці, стягнути моральну шкоду у розмірі 1 500 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він переселився з тимчасово окупованої території України та перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа. З березня 2016 року йому призупинено виплату пенсії, у зв'язку із відсутністю штампу ДМС на довідці переселенця.

Позивач вказує, що в спірних правовідносинах наявна колізія правових норм та підлягає застосуванню нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу. Чинне законодавство не передбачає проставляння на довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітки ДМС України, а тому такі вимоги відповідача є незаконними, у зв'язку з чим він і був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивачв судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, які викладені у постанові вище.

Представник УПФУ в Жовтневому районі м. Харковав судовому засіданні позов не визнав , надав свої письмові заперечення, в яких зазначив про те, що рішення про відновлення виплати пенсії позивачу було прийнято 06.07.2016 року, а 25.07.2016 року пенсія була виплачена ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, начальник управління в поясненнях від 31.08.2016 р. просив суд розглянути справу без присутності їх представника.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про що видано Довідку від 05.01.2015 р. №. (а.с. 7)

Згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_1 від 24.12.2008 року ОСОБА_1 є пенсіонером, та отримує пенсію за віком довічно. (а.с. 6)

Позивач вказує, що з березня 2016 року йому призупинено виплату пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова із заявою про повідомлення причин зупинення виплати пенсії.

23 червня 2016 року УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова надало відповідь, в якій було зазначено, що з 01.09.2014 р. ОСОБА_1 перебував на обліку та отримував пенсію за віком призначену згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як особа, переміщена з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції з м. Донецьк за фактичним місцем проживання: м. Харків, вул. Кривомазовська, б. 8, кв. 46. Згідно постанови КМУ від 05.11.2014 р. №637 призначення та подовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 р. №509, якою передбачено, що така Довідка повинна містити відмітку територіального підрозділу ДМС України про реєстрацію місця проживання внутрішньо переміщеної особи. (а.с. 8-9)

З 01.03.2016 року виплата пенсії позивача була призупинена, як особі яка фактично не мешкає в м. Харкові. 14.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії та надав довідку № від 05.01.2015 року, в якій була відсутня відмітка територіального підрозділу ДМС України про реєстрацію місця проживання. Виплату пенсії поновлено не було, оскільки довідка не відповідала вимогам постанови КМУ від 01.10.2014 р. №509.

Зазначеною відповіддю ОСОБА_1 було фактично відмовлено у поновленні виплати пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради № від 05.01.2015 р. З вказаної довідки та копії паспорта позивача вбачається, що позивач перемістився з тимчасово окупованої території та до цього постійно проживав за адресою: м. Донецьк, вул. Університетська, б. 67, кв. 69.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Пунктом 4 частини 2 розділу І Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частина 1 статті 12 Закону надає вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Отже, з часу набрання чинності цим Законом, а саме з 13.01.2016 року, проставлення територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

Такий висновок також виходить з того, що вносячи зміни Законом України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», законодавець виключив п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону, норма якого передбачала обов'язок внутрішньо переміщеної особи один раз на шість місяців з'являтися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

Крім того, слід взяти до уваги те, що п. 2 розділу ІІ Перехідних положень Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено необхідність Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

На час відмови відповідача в поновленні виплати пенсії Кабінетом Міністрів України не було видано нормативно-правових актів, спрямованих на приведення їх у відповідність із внесеними до Закону змінами.

У зв'язку з цим зазначає, що юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади, та п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України, яка є єдиним органом законодавчої влади.

Вища юридична сила закону також полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

З огляду на принцип законності - пріоритет закону над підзаконними актами, посилання відповідача, як на підставу відмови у поновленні виплати пенсії, на Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 р. №509 через відсутність відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці довідки про взяття на облік, є таким, що не відповідає чинному законодавству.

Таким чином, суд приходить до висновку, що довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, видана позивачу Управлінням соціального захисту населення Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, з огляду на ст. 4 Закону України, діє безстроково та не потребує проставлення відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці, а тому рішення відповідача, згідно якого позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії є незаконним.

Крім того, відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 5 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 637 від 05.11.2014, встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Частиною 4 ст. 9 КАС України передбачено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За таких обставин, відповідач не вправі був відмовити ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії з посилання на Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою КМУ від 01.10.2014 р. №509, положення якого суперечать вимогам закону.

Разом з тим, під час судового розгляду було встановлено, що 06.07.2016 року районною комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Жовтневого району ХМР було прийнято рішення про відновлення соціальних виплат, як таким, що підтвердили місце проживання на території Жовтневого району м. Харкова з моменту припинення її виплати ОСОБА_1. ( а.с. 29)

Згідно довідки УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова від 04.08.2016 року за №713, ОСОБА_1 з березня 2016 року була нарахована та виплачена пенсія за віком. ( а.с. 30)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив факт відновлення виплати йому пенсії та її отримання.

Таким чином суд зазначає, що відповідачем фактично було задоволено вимоги позивача в частині зобов'язання здійснити виплату пенсії, у зв'язку з чим у задоволені позову в даній частині вважає необхідним відмовити.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають розгляду в рамках даної адміністративної справи.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

При цьому під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р.)

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. (п. 1 Положення про Пенсійний фонд України)

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під час судового засідання було з'ясовано, що дії УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова призвели до фактичного позбавлення протягом більше 5 місяців ОСОБА_1, який є внутрішньо переміщеною особою, засобів до існування (пенсії), які гарантовані йому державою. Такі дії відповідача призвели до порушення прав ОСОБА_1, гарантованих Конституцією України, норми якої є нормами прямої дії, а саме ст. 46, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків.

Враховуючи встановлені судом обставини справи й характер та ступінь страждань ОСОБА_1, суд знаходить розмір відшкодування моральної шкоди 1 500 грн. таким, що відповідає принципам справедливості й розумності, та таким, що зможе компенсувати моральні страждання позивача.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 в даній частині підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 2, 6, 8, 9, 11, 12, 17-19, 21, 71, 72, 99, 122, 128, 130, 158 КАС України, ст. 19, 22, 24, 46, 85 Конституції України, ст. 1, 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 року, ст. 5, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 637 від 05.11.2014, Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 р. №509, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р., суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова, 3-тя особа Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Харкова Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути з держави в особі Управління Державної казначейської служби України в Жовтневому районі м. Харкова в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень).

У задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського Апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий В.В. Труханович

Повний текст постанови виготовлено 07.10.2016 року.