Справа № 308/6192/16-а
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року № 876/5887/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Старунського Д.М.

за участі секретаря судових засідань: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку розміру пенсії та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

15 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в якому просив визнати дії неправомірними та зобов'язати здійснити перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла станом на 26.12.2002 р у розмірі 90% від місячного заробітку, зазначеного у довідці, виданій Прокуратурою Закарпатської області від 27 травня 2016 року № 107, без обмеження її максимального розміру, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01 січня 2016 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2016 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з цією постановою Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2016 року скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо пенсійного забезпечення, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до закону України «Про прокуратуру».

Оскільки до 01.06.2015 не було прийнято закону, що стосувався б усіх видів пенсійного забезпечення, у тому числі спеціальних пенсій, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії чи щомісячне довічне грошове утримання призначалися відповідно в тому числі і Закону України «Про прокуратуру», втратили чинність, відтак, підстав для проведення перерахунку пенсії позивача немає. Крім того, в діючому Законі України «Про прокуратуру» норми щодо перерахунку пенсій відсутні.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином. Позивач в поданному до суду апеляційної інстанції запереченні просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, тому суд, керуючись ч.1 ст.41 КАС України, вважає з можливе розглядати справу за відсутності сторін без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 працював в Прокуратурі Закарпатської області на посаді заступника прокурора області.

З 26 грудня 2002 року ОСОБА_3 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року довічно в розмірі 90 відсотків від розміру середньомісячного заробітку за посадою заступника прокурора Закарпатської області.

30.05.2016 ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з заявою про перерахунок з 01.01.2016 року його пенсії у розмірі 90% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Закарпатської області № 107 від 27.05.2016, відповідно до ч. 12, ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) без обмеження пенсії максимальним розміром.

Листом Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області № 02/М-61 від 03.06.2016 позивачу в перерахунку пенсії відмовлено. Орган Пенсійного фонду посилався на те, що в зв'язку зі змінами в законодавстві підстави для перерахунку пенсії відсутні взагалі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Крім того, суд вважав, що відповідач безпідставно не провів перерахунок пенсії позивачу у розмірі 90% заробітної плати на підставі довідки прокуратури Закарпатської області № 107 від 27.05.2016.

Оскільки право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку що, воно не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст. 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на момент призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

У подальшому вказана правова норма неодноразово зазнавала змін як щодо розміру пенсії у відсотках до заробітку, так і щодо порядку її призначення та перерахунку.

Відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на момент призначення позивачу пенсії) обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на момент призначення позивачу пенсії), призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівниками виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про застосовування норм Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення пенсії за вислугою років, при здійсненні позивачу перерахунку такої пенсії, оскільки статтею 22 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституцією України виокремлено певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в тому числі і працівники прокуратури (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при перерахунку пенсії за вислугою років працівникам прокуратури підлягає застосуванню норма, що визначає порядок перерахунку пенсії, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому судом першої інстанції зроблено правильний висновок про незаконність відмови позивачу в такому перерахунку.

Разом з тим, слід зазначити, що предметом спору в цій справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії за вислугою років. У свою чергу, предметом доказування є обставини, які мають значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Враховуючи те, що відмова відповідача у здійсненні ОСОБА_3 перерахунку пенсії була обґрунтована виключно відсутністю права на такий перерахунок, що відповідач фактично не здійснював жодних дій щодо перерахунку пенсії позивачу на підставі його заяви від 31 травня 2016 року, не оцінював надану позивачем довідку про розмір заробітної плати, не визначав нового розміру пенсії, не змінював відсотки середнього заробітку, з яких обраховувалася раніше призначена позивачу пенсія, та не обмежував максимального розміру пенсії, яка має йому виплачуватися,суд апеляційної інстанції приходить висновку, що доказуванню підлягають виключно обставини, з якими пов'язана відмова позивачу у здійсненні такого перерахунку.

Таким чином, є підстави для висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача вчинити дії із зазначенням конкретного відсотку середнього заробітку, з розрахунку якого має бути здійснено перерахунок пенсії позивачу, а також в частині незастосування максимального розміру пенсії є безпідставними, оскільки щодо згаданих вимог відповідач на час звернення позивача до суду та розгляду справи судом ніяких протиправних дій чи бездіяльності не допускав та жодного рішення не приймав. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте ймовірно можуть мати місце у майбутньому. Задоволення таких вимог може призвести до втручання суду в дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду щодо вчинення дій з перерахунку пенсії, що судом першої інстанції враховано не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про часткове задоволення позову, щодо вимог про визнання неправомірними дій та зобов'язання відповідача перерахувати пенсію.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2016 року у справі № 308/6192/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_3 в перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року.

Зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення пенсії, починаючи з 01 червня 2016 року на підставі заяви позивача від 31 травня 2016 року № 02/М-61.

У решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

Д.М. Старунський

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 10.10.2016.