Справа № 809/876/14
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Справа № 876/11927/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1, гаражного кооперативу "Соколи" та реєстраційної служби Івано - Франківського міського управління юстиції на постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року по справі № 809/876/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Х - Адванс" до реєстраційної служби Івано -Франківського міського управління юстиції Івано - Франківської області, третіх осіб гаражного кооперативу "Соколи", та ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень,-

В C Т А Н О В И В:

ТзОВ "Х - Адванс" звернулося з адміністративним позовом до реєстраційної служби Івано - Франківського міського управління юстиції Івано - Франківської області про визнання недійсним рішення № 2777569 від 01 червня 2013 року та зобов'язання вчинити дії.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що відповідачем протиправно проведено державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_2, за адресою: Івано - Франківська область, м. Івано - Франківськ, гаражний кооператив "Соколи", за громадянином ОСОБА_1 без відповідної на те дозвільної документації, за відсутності декларації інспекції ДАБК про готовність об'єкта до експлуатації, за відсутності речового права заявника на земельну ділянку та витягу з ДЗК про земельну ділянку. Крім цього документи для проведення первинної державної реєстрації права власності на нерухоме майно подано особою без належних на те повноважень, та пакет документів, що подані на реєстрацію не повний. Оскільки, гараж НОМЕР_2, реєстраційні дії щодо якого є предметом оскарження, розташований на земельній ділянці, загальною площею 6,2207 га, що належить позивачу на праві приватної власності, згідно з Державним актом серії НОМЕР_3, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі № 00107 від 25 жовтня 2012 року, таке рішення підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація скасуванню шляхом внесення відповідних записів про це до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Х - Адванс" задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення № 2777569 від 01 червня 2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Івано - Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області Поповича Романа Васильовича про проведення державної реєстрації прав власності, форма власності приватна, розмір частки 1/1, на гараж, що розташований Івано - Франківська обл., м. Івано - Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) за суб`єктом ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.

Зобов'язано реєстраційну службу Івано - Франківського міського управління юстиції Івано - Франківської області внести до Державного реєстру на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою Івано - Франківська обл., м. Івано - Франківськ, "Соколи", гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна1) за суб'єктом ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржили ОСОБА_1, гаражний кооператив "Соколи" та реєстраційна служба Івано - Франківського міського управління юстиції, які покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просять постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт ОСОБА_1 на підтвердження вимог апеляційної скарги вказує на те, що адміністративний позов поданий поза межами строків звернення з позовом до адміністративного суду, даний спір не підлягає розгляду в судах в порядку адміністративного судочинства, а також на те, що діями відповідача права позивача не порушені, так як гараж, на який відповідачем зареєстровано право власності знаходиться в гаражному кооперативі "Соколи", а не на земельній ділянці, що належить позивачу.

Гаражний кооператив "Соколи", оскаржуючи рішення суду першої інстанції, зазначає те, що ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку побудував гараж НОМЕР_2 в гаражному кооперативі "Соколи" та набув право власності на цей гараж. Тому дії державного реєстратора вважає правомірними.

Реєстраційна служба Івано - Франківського міського управління юстиції, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, звертає увагу апеляційного суду на те, що державна реєстрація прав власності на гараж НОМЕР_2 в гаражному кооперативі "Соколи" за ОСОБА_1 проведена у відповідності до чинного законодавства, тому вважає, що підстави для скасування такої реєстрації відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що 28 травня 2013 року державним реєстратором Поповичем Романом Васильовичем проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - гараж за адресою Івано - Франківська область, м. Івано - Франківськ, гаражний кооператив "Соколи", гараж НОМЕР_2, форма власності - приватна, розмір частки - 1/1, власник - ОСОБА_1.

Реєстраційні дії проводилися на підставі документів, відображених в картці прийому заяви № 2622291, а саме:

- заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3855 від 28 травня 2013 року, реєстраційний № 1324707;

- квитанції про оплату державного мита №ПН14992 від 22 травня 2013 року;

- копій паспорта та картки платника податків ОСОБА_4;

- копій паспорта та картки платника податків ОСОБА_1;

- копії технічного паспорту від 15 квітня 2013 року на гараж в м. Івано - Франківськ по вул. І.Миколайчука, 12/НОМЕР_2;

- витягу із протоколу №7 від 31 березня 2013 року про затвердження списку членів/асоційованих членів гаражного кооперативу "Соколи";

- довідки №42/01-04 від 10 квітня 2013 року про право власності на гараж по вул. Вовчинецька, 225, м. Івано-Франківськ, гараж (бокс) НОМЕР_2, ряд НОМЕР_4, ділянка НОМЕР_5;

- витягу з угоди про надання послуг адвокатом від 16.04.2013 року.

Крім вищенаведених документів представником відповідача надано суду копію договору оренди землі від 16 березня 2006 року з додатками, проте сам договір не був відображений в картці прийому заяви №2622291 від 12 червня 2013 року серед документів, на підставі яких проводилися оскаржувані реєстраційні дії.

01 червня 2013 року, за результатами розгляду заяви та доданих документів, відповідачем прийнято рішення № 2777569 про державну реєстрацію права власності на гараж, що розташований за адресою Івано - Франківська область, м. Івано - Франківськ, гаражний кооператив "Соколи", гараж НОМЕР_2 за ОСОБА_1, на підставі якого видано свідоцтво про право власності, та витяг про реєстрацію права власності № 4254225 від 01 червня 2013 року.

Оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2008 р. зареєстрованого в реєстрі за №1159 приватним нотаріусом Мачкур А.А., Акціонерне товариство відкритого типу "Родон" прийняло у власність земельну ділянку з усіма обтяженнями і сервітутами за адресою: с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради, вул. Вовчинецька, 225 загальною площею 6,3201 гектара, кадастровий номер НОМЕР_6. В результаті укладання зазначеного договору було видано державний акт на право власності на земельну ділянку вказану в договорі за Акціонерним товариством відкритого типу "Родон".

Згідно з витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.07.1998 р. № 287 Акціонерному товариству відкритого типу "Родон" надано право тимчасового будівництва автостоянки на власній території перспективного розширення підприємства.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Х-АДВАНС" земельна ділянка площею 6,2207 га, яка розташована по вул. Вовчинецькій, 225, с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради перейшла у власність позивача на підставі розподільчого балансу від 19.10.2011р.

Відповідно до п. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із п. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

У відповідності до п.1 ст.154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-ІV від 01.07.2004 року, із змінами та доповненнями. Також, при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок).

Згідно із ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 даного Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 цього Закону, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Частиною 3 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку передбачений загальний перелік документів, що можуть підтверджувати виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Так, пунктом 46 Порядку серед документів, які заявник подає органові державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна передбачено необхідність подання документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Виключення стосується житлових чи нежитлових приміщень, які є складовими частинами інших житлових будинків, будівель, споруд (їх окремих частин), в яких вони розташовані.

З огляду на те, що гараж НОМЕР_2, державна реєстрація прав на який оскаржується, є окремим об'єктом нерухомого майна, встановлено безпосередньо на землі, а не розташовано в окремій будівлі чи споруді, про що свідчить наявний в матеріалах справи технічний паспорт, виключення щодо обов'язковості реєстрації речового права на земельну ділянку не може бути поширено на спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 12 Порядку під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Судом встановлено, що реєстраційні дії, пов'язанні з реєстрацією гаража НОМЕР_2, проводилися на підставі документів зазначених в картці прийому заяви, що міститься в матеріалах справи.

Таким чином, судом встановлено відсутність при проведенні оскаржуваної реєстрації документу, що посвідчує речове право заявника на земельну ділянку і витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Відповідно до приписів пункту 4 Порядку, у разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Аналогічна умова державної реєстрації міститься в абзаці 2 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, абзацом 5 пункту 46 того ж Порядку, визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, разом з іншими документами, подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Згідно із статтею 32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною другої цієї статті Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що при проведенні державної реєстрації відповідачу не подавалися документи, які б підтверджували факт введення гаражу НОМЕР_2 в експлуатацію. Також не надано будь-яких інших підтверджуючих доказів про введення об'єкту в експлуатацію, в тому числі й згідно із законодавством, що діяло у 2006 році.

Згідно із Довідкою про право власності на гараж № 42/01-04 від 10.04.2013 року, яка видана гаражним кооперативом "Соколи", гараж НОМЕР_2, ряд НОМЕР_4, ділянка НОМЕР_5 по вул. Вовчинецькій, 225 в м. Івано-Франківську належить ОСОБА_1 на праві власності та збудований в 2006 року. Проте, згідно з Витягом із протоколу № 7 від 31.03.2013 року про затвердження списку членів/асоційованих членів гаражного кооперативу "Соколи" - ОСОБА_1 вступив до кооперативу лише 31.03.2013 року.

Оскільки будь-яка діяльність гаражного кооперативу, відповідно до вимог чинного законодавства, базується виключно на вступних та пайових внесках його учасників, наведене свідчить проте, що на момент будівництва третя особа ОСОБА_1 учасником кооперативу не був, а став ним тільки через 7 років.

Будь-яких документів, які б підтверджували чи посвідчували час та спосіб придбання третьою особою - ОСОБА_1 об'єкту спірної реєстрації в гаражного кооперативу "Соколи" судом не встановлено.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю будь-яких документів, які б підтверджували введення в експлуатацію гаража НОМЕР_2, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем порушено вимоги пунктів 4 та 46 Порядку, а саме здійснено державну реєстрацію прав на гараж, який не введений в експлуатацію у визначеному законом порядку.

Крім того, відсутність, на момент вчинення відповідачем спірних реєстраційних дій, будь-яких документів, які б могли підтвердити наявність у третіх осіб речового права на земельну ділянку додатково підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2013 року в справі № 909/538/13, залишеною в силі Постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2014 року, згідно з якою гаражному кооперативу "Соколи" відмовлено в укладенні додаткової угоди оренди земельної ділянки по вул.. Вовчинецька, 225, а також постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2014 року в справі № 909/837/13, якою залишено в силі рішення господарського суду Івано-Франківської області згідно з яким відмовлено в задоволенні позову гаражного кооперативу "Соколи" про визнання за гаражним кооперативом "Соколи" права на користування земельною ділянкою площею 6,2207 га для колективного гаражного будівництва, що знаходиться по вул.. Вовчинецька, 225.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, судом встановлено те, що адреса об'єкту нерухомого майна - гаражу - Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2, ряд НОМЕР_4, ділянка НОМЕР_5.

Судом встановлено, що місцезнаходження гаражного кооперативу "Соколи", як юридичної особи, зареєстровано за адресою: 76006, м. Івано-Франківськ, вул. Василя Симоненка, буд, 5А, кв. 44, проте гараж НОМЕР_2, право власності на який було заявлено до державної реєстрації фактично та згідно з поданими до реєстрації документами, знаходиться за адресою Івано-Франківська міська рада, с. Вовчинець, вул. Вовчинецька, 225.

Водночас, згідно з дослідженим в судовому засіданні, Державним актом на право власності на земельну ділянку 657804, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 25.10.2012 року за вищенаведеною адресою, а саме: вул. Вовчинецька, 225, с. Вовчинець, Івано-Франківська міська рада, Івано-Франківська область знаходиться земельна ділянка площею 6,2207 га, яка належить позивачу на праві приватної власності. Цільове призначення даної земельної ділянки - для обслуговування гаражної стоянки автомобілів.

Документ, що підтверджував би присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, третьою особою не подавався.

Натомість державним реєстратором при проведенні державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на гараж НОМЕР_2, всупереч вимог Порядку та адресної інформації, відображеної в поданих для реєстрації документах, присвоєно об'єкту нову адресу: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2.

Аргументованих доводів щодо наявності правових підстав для присвоєння спірному об'єкту нової адреси та проведенню за цією адресою перевірки щодо наявності обтяжень, ні представником відповідача ні представниками третіх осіб суду не надано.

Посилання відповідача на рекомендації, викладені в листі Державної реєстраційної служби України від 15.04.2013 року за №165/06-15-13 "Щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна" судом до уваги не беруться, оскільки згідно з вказаним листом, Державна реєстраційна служба України не звільняє заявника від обов'язку подати весь перелік документів визначених пунктами 46 та 48 Порядку, в тому числі, документ що посвідчує речове право на земельну ділянку, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси тощо.

За змістом абзацу другого та третього пункту 1 листа, виключення з цього правила може мати місце, коли об'єкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, за умови, що на певну частину таких об'єктів до 01.01.2013 року оформлено та зареєстровано право власності. Лише в цьому випадку державна реєстрація могла б бути проведена на підставі вказаних відповідачем документів.

Таким чином, вказаним листом Державна реєстраційна служба України дає можливість застосування так званої "спрощеної процедури" за наявності двох умов: 1) об'єкт нерухомого майна повинен бути збудований у результаті діяльності відповідного кооперативу, в даному випадку - гаражного кооперативу "Соколи"; 2) на певну частину аналогічних об'єктів в тому ж кооперативі до 01.01.2013 року повинно бути оформлене та зареєстроване право власності в порядку, визначеному чинним законодавством.

Належних доказів, що спірний гараж НОМЕР_2 як об'єкт нерухомого майна збудований в результаті діяльності гаражного кооперативу "Соколи" в 2006 році чи в інший час, суду не представлено, що свідчить про відсутність першої передумови для застосування вище визначеної процедури.

Що стосується другої умови для можливості застосування "спрощеної процедури" реєстрації, то судом встановлено, що перші реєстраційні дії щодо реєстрації гаражів за адресою: гаражний кооператив "Соколи", м. Івано-Франківськ датовані 21.05.2013 року.

Крім цього, суд, керуючись принципом законності зазначає, що вказаний лист не має ознак нормативно-правового акту, носить рекомендаційний характер та не може застосовуватися всупереч вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року.

У відповідності до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним з шляхів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у відповідності до ст. 393 Цивільного кодексу України.

Аналогічне право оскаржити до суду дії державного реєстратора визначено частиною другою статті 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року та повністю кореспондується з приписами ст. 393 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою.

Згідно ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Так, відповідно до вимог пункту 2.6 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" № 3502/5 від 12.12.2011 року, державний реєстратор, який провів державну реєстрацію прав, на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації прав, що набрало законної сили, приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З огляду на встановлені судом обставини, які підтверджені належними доказами, та вищевказані правові норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем здійснено державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_2 в порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" №703 від 22.06.2011 року, тому оскаржуване рішення підлягає до скасування, як таке, що беззаперечно вплинуло на обсяг прав та обов'язків позивача, як власника відповідної земельної ділянки.

Доводи апелянта про те, що у спірних правовідносинах відсутнє порушення інтересів позивача, а відтак і права, яке підлягає судовому захисту, оскільки враховуючи спеціальний правовий механізм регулювання земельних відносин в Україні, визначений Земельним Кодексом, земельна ділянка, як об'єкт нерухомості, не відноситься до майна, самовільне та безпідставне використання якого можливе без обмеження і порушення прав інших осіб, зокрема тих, у володінні чи користуванні яких перебуває дана ділянка.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що без забезпечення внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж НОМЕР_2 не буде дотримано ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог ТзОВ "Х-Адванс" та правомірність задоволення таких вимог судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, гаражного кооперативу "Соколи" та реєстраційної служби Івано - Франківського міського управління юстиції залишити без задоволення, а постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року по справі № 809/876/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання рішенням суду законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник

Повний текст складено 07.10.2016 року