Справа № 2-а-1142/11
Суддя: Нечепоренко Л. М.
Дата ухвалення: 2011-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1142/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2011 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Нечепоренка Л.М.

при секретарі - Киричок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рокитнянської райдержадміністрації

про стягнення недоотриманих належних сум щомісячних виплат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду, позивач посилається, що він є інвалідом II групи з 2005 року. Причиною інвалідності є захворювання пов»язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС. До складу його сім»ї входить дитина шкільного віку: син - ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до п. 8 ст.30 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», кожен з дітей має право на щомісячну виплату в розмірі мінімальної заробітної плати. Дані виплати проводить відповідач і здійснює їх щомісячно протягом поточного року. В жовтні 2010 року ним було направлено запит до відповідача з проханням повідомити чи проводилося нарахування даної виплати і в якій сумі. Своїм листом відповідач повідомив його, що дана виплата проводиться у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року № 649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 32 грн.. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 15160 грн. недоотриманих ним сум грошових виплат дитині за 2009-2010 роки.

Будучи належним чином повідомленим, позивач в судове засідання не з»явився та подав заяву, якою позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутності.

Не направив свого представника у судове засідання і відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, направивши натомість до суду заяву, якою позов не визнав та просив розглянути останній у відсутності його представника.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є інвалідом II групи з 2005 року. Причиною інвалідності є захворювання пов"язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС. До складу його сім»ї входить дитина шкільного віку: син - ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на утриманні позивача.

Порядок та виплата вказаної допомоги регулюється «Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженим Постановою КМ України N 936 від 20.09.2005 року. Розпорядником коштів являється відповідач, а виплата їх проводиться за місцем роботи одного збатьків дитини. Розмір вказаних виплат визначався відповідачем у відповідності до постанов КМ України №836 від 26.07.1996 року та № 649 від 20.04.2007 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст..8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вишу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

За ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України, актами президента України.

Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України про статус і ціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону.

Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосування саме положення ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч.4 ст.9 КАС України уразі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ч.3 ст.9 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Розмір допомоги, яка виплачується позивачу та його неповнолітнім дітям за розпорядженням відповідача, суперечить вимогам ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших законів, що стосувалися встановлення розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до положень Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007року за № 6-рп визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», і в тому числі положення цього Закону в частині зупинення дії статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» про виплату компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковими до території України, остаточним і оскарженню не підлягає.

Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що право на виплати на дитину у визначеному ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має не з 01.01.2009 року, а з 18.05.2010 року, тобто в межах шестимісячного строку згідно положень ч.2 ст.99 КАС України.

Доводи позивача в тому, що його син має право на виплату щомісячно мінімальної заробітної плати відповідно до положень п.8 ч.1 ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на переконання суду заслуговують на увагу оскільки ґрунтуються на законі відповідно до встановлених фактичних обставинах справи. Таке право відповідно довказаної норми має дитина шкільного віку, яка стала інвалідом або перебуває на диспансерному обліку по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також дитина шкільного віку, батьки якої стали інвалідами І або ІІ групи чи померли внаслідок Чорнобильської катастрофи, замість виплати,, передбаченої пунктом 6 цієї статті, якщо вказана дитина не перебуває на повному державному забезпеченні. Необхідність взяття дитини на такий диспансерний облік визначається лікарською консультаційною комісією. Такі обставини у даній справі відсутні.

Суд не знаходить підстав для обговорення питання про пропущення позивачем строку звернення до суду , встановленого ст. 99 КАС України, оскільки заяви про поновлення строку звернення до суду позивач не подав.

На підставі Декрету КМ України «Про державне мито» позивач звільнений від сплати державного мита (судового збору) на користь держави.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 113, 152 Конституції України, ст.ст. 30, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за №6-рп, ст.ст. 6,9,17,158-163 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рокитнянської райдержадміністрації про стягнення недоотриманих належних сум щомісячних виплат на дитину задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Рокитнянської райдержадміністрації про відмову ОСОБА_1 у проведенні нарахування та виплати допомоги на дитину за період з 18.05.2010 року по 18.11.2010 року.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Рокитнянської райдержадміністрації Київської області провести ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахування та виплату допомоги на дитину за період з 18.05.2010 року по 18.11.2010 року у відповідності до ст..30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивача звільнити від сплати судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10- денний строк з дня її складення в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя