Справа № 826/4797/16
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4797/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

за участю представників сторін:

від позивача Щербак Н.А.,

від третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України Руденко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Селена-плюс» до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Державна архітектурно-будівельна інспекція України про скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві та державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Мороз Лесі Євгенівни, в якому просив суд:

- скасувати постанову державного виконавця про примусове виконання постанови від 26 лютого 2016 року ВП №50298796;

- скасувати постанову ВДВС Шевченківського РУЮ про арешт коштів від 04 березня 2015 року ВП №45127841.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2015 року позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Мороз Лесі Євгенівни про відкриття виконавчого провадження від 26 лютого 2016 року ВП №50298796. В іншій частині позову відмовлено. Суд вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії щодо зняття арешту з коштів товариства з обмеженою відповідальністю "Селена-Плюс", накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Андрійко Є.Л. про арешт коштів боржника від 04 березня 2015 року ВП №4512784.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Державна архітектурно-будівельна інспекція України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови № 285/13 від 15.07.2013 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесеної Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, на товариство з обмеженою відповідальністю «Селена-плюс» на підставі абз. 6 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» накладено штраф у розмірі 1 032 300 грн.

У вказаному документі зазначено, що постанова набирає законної сили 29.07.2013 та вказано, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання два роки з дня її винесення.

Дану постанову було оскаржено ТОВ «Селена-плюс» до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.10.2013 у справі № 826/12036/13-а у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 по справі № 826/12036/13-а постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову - про часткове задоволення позову, постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 15 липня 2013 року № 285/13 та № 285/13/1 скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.09.2014 скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 по справі № 826/12036/13-а та залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.10.2013.

20.10.2014 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві за заявою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 17.10.2014 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 45127841) з виконання постанови ІДАБК в м. Києві № 285/13 від 15.07.2013 про стягнення з ТОВ «Селена-плюс» на користь держави штрафу у розмірі 1032300,00 грн. та надано семиденний строк для добровільного виконання рішення.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 04.03.2015 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках ТОВ «Селена-плюс» у межах суми 1032300,00 грн.

09.06.2015 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

06.07.2015 Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (далі по тексту - Департамент) звернувся до органу виконавчої служби із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання. Крім цього, в заяві Департамент просив замінити сторону у виконавчому провадженні, а саме: стягувача Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на правонаступника Державну архітектурно-будівельну інспекції України.

26.02.2016 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження (ВП 50298796) з виконання постанови № 285/13 від 15.07.2013.

Вважаючи вказану постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2016, а також постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 04.03.2015 про накладення арешту на кошти боржника протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову та скасовуючи постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заяву про відкриття виконавчого провадження подано неналежною особою, виконавчий документ не відповідає встановленим вимогам, закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, а також виконавче провадження відкрито з порушенням підвідомчості.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Вимоги до виконавчого документа встановлено ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1 якої передбачено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами, визначеними у частині другій статті 3 цього Закону, є виконавчими документами і підлягають виконанню в установленому законом порядку.

Таким чином, постанова Інспекції архітектурно-будівельного контролю у м. Києві № 285/13 від 15.07.2013 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є виконавчим документом.

Перевіривши на відповідність вказаного виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає, що вказана постанова таким вимогам відповідає, оскільки містить всі необхідні реквізити.

Висновок суду першої інстанції про те, що постанова Інспекції архітектурно-будівельного контролю у м. Києві № 285/13 від 15.07.2013 не містить коду стягувача є помилковим, оскільки в резолютивній частині постанови зазначено код стягувача, а саме: .

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

У позовній заяві позивач вказує, що виконавче провадження у даній справі відкрито за заявою особи, яка не є стягувачем у даному виконавчому провадженні, зважаючи на те, що виконавчий документ винесено Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, а виконавче провадження згідно з оскаржуваною постановою державного виконавця від 26.02.2016 відкрито за заявою Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що стягувачем є держава.

Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за виконавчим документом про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступає орган, за позовом якого судом винесено відповідне рішення, або орган державної влади (крім суду), який відповідно до закону прийняв таке рішення. За іншими виконавчими документами про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступають органи доходів і зборів.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про стягнення коштів в дохід держави у спірних правовідносинах прийнято Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, заяву про прийняття виконавчого документа до виконання подано Державною архітектурно-будівельною інспекцією України.

Згідно з відомостями ЄДРПОУ Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві припинено 03.04.2015, запис № 9043824.

При поданні заяви про відкриття виконавчого провадження ДАБІ України посилалась на ту обставину, що цей орган є правонаступником Інспекції ДАБК згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2014 року№150 «Питання функціонування територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції» та наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 10 жовтня 2014 року №272 «Щодо діяльності деяких підрозділів Державної архітектурно-будівельної інспекції».

Проте, при зверненні із вказаною заявою ДАБІ України не було враховано необхідності звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником.

Як встановлює частина п'ята статті 8 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Таким чином, у разі вибуття сторони виконавчого провадження її заміна на правонаступника відбувається на підставі відповідного судового рішення.

У справі відсутні докази, які б підтверджували заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №50298796, у зв'язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заяву про примусове виконання рішення було подано не стягувачем, що є перешкодою для відкриття виконавчого провадження за такою заявою.

Стосовно дотримання позивачем строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» передбачено, що не підлягає виконанню постанова, яку не було звернуто до виконання протягом двох років з дня винесення.

Пунктом 29 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 р. N 244, передбачено, що оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно з п. 31 вказаного Порядку постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.

У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.

З матеріалів справи встановлено, що судове рішення за наслідками перегляду постанови, що є виконавчим документом, набрало законної сили 17.09.2014.

З огляду на викладене, дворічний строк пред'явлення виконавчого документа до виконання починається з 17.09.2014 та станом на час звернення 06.07.2015 Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (далі по тексту - Департамент) до органу виконавчої служби із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання не закінчився.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

У зв'язку з цим та, враховуючи, що виконавчий документ пред'являвся до виконання раніше та був повернутий, висновок суду першої інстанції про те, що виконавчий документ пред'явлено із пропуском строку пред'явлення його до виконання є помилковим.

Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що виконавчий документ пред'явлено до органу державної виконавчої служби не за місцем виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

У постанові Інспекції ДАБК про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 15 липня 2013 року №285/13 вказано місцезнаходження позивача за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 16, літера "Б (Шевченківський район м. Києва).

Станом на час винесення постанови, що є виконавчим документом, місцезнаходженням ТОВ «Селена-плюс» було м. Київ, вул. Ярославів Вал, 16, літера "Б.

Позивач вказує, що на момент пред'явлення виконавчого документа до виконання місцезнаходженням ТОВ "Селена-Плюс" є м. Київ, вул. Червоноткацька, буд. 78 (Дніпровський район м. Києва), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки у виконавчому документі зазначено адресу боржника: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 16, літера "Б (Шевченківський район м. Києва), то при зверненні стягувача із заявою про примусове виконання такого рішення до відділу ДВС у Шевченківському районі м. Києва, у органу виконавчої служби наявні підстави для відкриття виконавчого провадження.

При цьому, в подальшому державний виконавець не позбавлений можливості для передання матеріалів виконавчого провадження за підвідомчістю.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, але, враховуючи, що заяву про примусове виконання подана не стягувачем, у державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження, що є достатньою підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 лютого 2016 року ВП №50298796.

Перевіряючи висновок суду першої інстанції в частині про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії щодо зняття арешту з коштів товариства з обмеженою відповідальністю "Селена-Плюс", накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Андрійко Є.Л. про арешт коштів боржника від 04 березня 2015 року ВП №4512784, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч. 2 цієї статті арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ від 20 жовтня 2014 року ВП №45127841 про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Інспекції ДАБК від 15 липня 2013 року №285/13 про стягнення з ТОВ "Селена-Плюс" штрафу у сумі 1 032 300,00 грн. за заявою Інспекції ДАБК та зобов'язано боржника у семиденний термін з моменту відкриття провадження сплатити заборгованість.

У зв'язку з невиконанням постанови про стягнення коштів у встановлений державним виконавцем строк, постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Андрійко Є.Л. про арешт коштів боржника від 04 березня 2015 року ВП №45127841 було накладено арешт на кошти боржника.

В подальшому постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Андрійко Є.Л. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 09 червня 2015 року ВП №45127841 виконавчий документ - постанову Інспекції ДАБК від 15 липня 2013 року №285/13, повернуто стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частина п'ята цієї статті встановлює, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

У спірних правовідносинах виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», арешт не знято.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки стягувач - Інспекція ДАБК, станом на день вирішення спору припинена як юридична особа, повторне пред'явлення нею виконавчого документа до виконання неможливе, наведене підставою для зняття арешту з коштів, що містяться на рахунках ТОВ "Селена-Плюс", накладений постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Андрійко Є.Л. про арешт коштів боржника від 04 березня 2015 року ВП №4512784.

Рішення суду першої інстанції в частині про відмову у задоволенні позову не оскаржується та згідно з вимогами ст. 195 КАС України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, проте з помилковим застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим оскаржувану постанову суду першої інстанції слід змінити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 203 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 201, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2016 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції, наведеній у даній постанові.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Постанову в повному обсязі виготовлено 06.10.2016

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.