Справа № 806/1126/16
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"06" жовтня 2016 р. Справа № 806/1126/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Єрикалової О.О.,

позивача та представника третьої особи Беспризванного А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" липня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 191387,21грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області для проведення виплати ОСОБА_4

В обгрунтування вимог зазначав, що його незаконно позбавили таких виплат при звільненні 28.10.2014 року, а виплату проведено лише 31.05.2016 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставних висновків про право позивача на одноразову допомогу лише з 04.05.2016 року, а не з часу звільнення.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.10.2014 № 2253 о/с (а.с. 16) полковника міліції ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та п. 62 "я" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись з винесеним наказом, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати бездіяльність УМВС України в Житомирській області щодо не направлення до Міністерства внутрішніх справ України свідоцтва Військово - лікарської комісії УМВС України в Житомирській області від 22.10.2014 за № 599/112 та відмову Міністерства внутрішніх справ України від 25.11.2014 за № 6/1/К2041 протиправними; зобов'язати МВС України у наказ від 28.10.2014 № 2253 о/с, а УМВС України в Житомирській області у наказ від 04.11.2014 № 355 о/с внести зміни в частині формулювання підстав звільнення полковника міліції ОСОБА_4, а також зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України нарахувати та виплати йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За результатами розгляду даного позову, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.11.2015 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 28.10.2014 № 2253 о/с "По особовому складу" в частині формулювання причин звільнення полковника міліції ОСОБА_4, начальника управління матеріального забезпечення Управління МВС України в Житомирській області та зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути рапорт ОСОБА_4 від 20 жовтня 2014 року про звільнення із займаної посади на підставі п. 64 "в" (через обмежений стан здоров'я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за наслідком чого прийняти рішення, яким вказати причину звільнення полковника міліції ОСОБА_4 в наказі МВС України від 28.10.2014 № 2253 о/с "По особовому складу"; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 9-14). Вказана постанова 14.03.2016 року набрала законної сили (а.с. 15).

На виконання судового рішення, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.05.2016 № 521/ос (а.с. 17) внесено зміни до пункту наказу МВС від 28.10.2014 № 2253 о/с, щодо підстав звільнення ОСОБА_4, він вважається звільненим з органів внутрішніх справ з 28.10.2014 року в запас Збройних Сил відповідно до п. 64 "в" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_4 з відрахуванням податків була проведена 31.05.2016 року в сумі 112681,95 грн., що підтверджується довідкою Відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС України в Житомирській області від 28.07.2016 року № 1319/29/01-2016 (а.с. 44) та не заперечується сторонами.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов висновків, що при звільненні зі служби, позивачу були виплачені усі належні суми при звільненні, в той час як право позивача на отримання одноразової допомоги виникло лише 04.05.2016 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Правове становище осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці передбачені спеціальним законодавством, а саме Законом України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію" (чинного на момент проходження позивачем служби), Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей".

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Отже, виходячи з приписів зазначених правових норм, право на виплату одноразової грошової допомоги виникає в особи в разі звільнення зі служби за станом здоров'я.

Проте, як убачається з матеріалів справи, позивача було звільнено зі служби на підставі наказу міністра Міністерства внутрішніх справ України від 28.10.2014 №2253 о/с згідно з підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади", а тому відповідач правомірно не виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні.

Згідно з ст. 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом, з позивачем проведено розрахунок в повному обсязі при звільненні згідно наказу від 28.10.2014 №2253 о/с.

Лише після внесення змін до наказу міністра Міністерства внутрішніх справ України від 28.10.2014 №2253 о/с щодо підстав звільнення позивача зі служби, на виконання судового рішення у справі №806/5281/14, у позивача виникло право на отримання одноразової допомоги при звільненні на підставі свідоцтва про хворобу від 22.10.2014 за №599/112. Зазначені обставини підтверджені і судовим рішенням у справі №806/5281/14, оскільки задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України від 28.10.2014 № 2253 о/с "По особовому складу" щодо формулювання причин звільнення полковника міліції ОСОБА_4 та зобов'язуючи Міністерство внутрішніх справ України розглянути рапорт ОСОБА_4 від 20 жовтня 2014 року про звільнення із займаної посади на підставі п. 64 "в" (через обмежений стан здоров'я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд дійшов висновку про передчасність стягнення одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що одноразова грошова допомога виплачена позивачу 31 травня 2016 року, тобто, після внесення змін до наказу від 28.10.2014 №2253 о/с, а тому є вірними висновки суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" липня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" жовтня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу Міністерство внутрішніх справ України вул.Академіка Богомольця,10,м.Київ,01024

4-третій особі: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області - Старий бульвар, 5/37,м.Житомир,10008,