Справа № 826/2501/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Справа № 826/2501/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» до Державної служби геології та надр України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Київський річковий порт» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної служби геології та надр України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 р. № 672, виданого ВАТ «Київський річковий порт», та внесення відповідної інформації до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України;

- зобов'язання відповідача поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 р. № 672, виданого ВАТ «Київський річковий порт», та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені адміністративного позову, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, публічне акціонерне товариство «Київський річковий порт» (далі - ПАТ «Київський річковий порт») () є правонаступником ВАТ «Київський річковий порт», утвореним у зв'язку зі зміною організаційної правової форми.

05.11.1996 р. Міністерством охорони навколишнього природного середовища України ВАТ «Київський річковий порт» для видобування піску з Ново-Українського родовища було видано спеціальний дозвіл на користування надрами № 672.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.11.2009 р. № 623 «Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами» зазначений спеціальний дозвіл було анульовано.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2014 року, у справі № 826/13225/13-а наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.11.2009 р. № 623 в частині анулювання вищевказаного дозволу товариства визнано протиправним та скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 лютого 2015 року зазначені рішення суду першої та апеляційної інстанції залишені без змін.

26.03.2015 р. на підставі вказаних судових рішень позивач поштою звернувся до Державної служби геології та надр України (далі - ДСГН) з листом № 01-29-129, в якому просив поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 р. № 672, та додав до листа копії таких судових рішень.

15.05.2015 р. позивач повторно звернувся до ДСНГ з листом від 26.03.2015 № 01-29-129 з та відповідними додатками до нього, подавши його безпосередньо до канцелярії відповідача.

Зазначений лист був зареєстрований ДСГН 22.05.2015 р. за вх. № 6464/13/14-15, але залишився не розглянутим.

04.08.2015 р. позивач втретє звернувся до відповідача з листом № 01-29-331, зареєстрованим ДСГН 05.08.2015 р. за вх. № 10363/13/14, в якому також просив поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 р. № 672, внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України та вчинити всі необхідні дії, пов'язані з поновленням дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 р. № 672.

Державна служба геології та надр України знову не надала відповіді на звернення позивача та не вчинила дій, направлених на поновлення дії вказаного дозволу на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2013 року по справі № 826/13225/13-а.

12.10.2015 р. Окружним адміністративним судом м. Києва винесена ухвала у справі №826/13225/13-а, якою замінено Міністерство охорони навколишнього природного середовища України на Державну службу геології та надр України.

19.11.2015 р. позивач знову звернувся до відповідача з аналогічним листом № 01-29-633, однак, такий лист також не був розглянутий ДСГН.

25.12.2015 р. позивач звернувся з листом № 01-29-694 (вх. №32064/10-15) до Міністерства екології та природних ресурсів України, в якому просив Міністерство у зв'язку з бездіяльністю ДСГН посприяти йому у поновленні дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 р. № 672, внесенню відповідної інформації до електронної інформаційної бази даних ДСНГ та вчиненню ДСНГ всіх необхідних дій, пов'язаних з поновленням дії вказаного спеціального дозволу.

Зазначений лист позивача Міністерством екології та природних ресурсів України було передано на виконання до Державної служби геології та надр України, де 29.12.2015 р. він був зареєстрований за № 2074/28/13/14-15, однак, також не був розглянутий, дія дозволу не поновлена, відомості до електронної інформаційної бази не внесені.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, що призвело до порушення права позивача на поновлення дії спеціального дозволу від 05.11.1996 р. № 672, яке підлягає захисту, і відповідачем не доведено наявності правових підстав для відмови товариству в поновленні дії вказаного дозволу.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про надра від 27.07.1994р. №132/94-ВР (далі - КУпН), Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 р. № 2806-ІV (далі - Закон № 2806-ІV), Положенням про державну службу геології та надр України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 391/2011 (далі - Указ № 391/2011), Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 р. № 615 (далі - Порядок № 615).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 2 ст. 16 КУпН закріплено, що спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим.

Згідно з ч. 10, 12, 13 п. 4 Положення № 391/2011 Державна служба геології та надр України веде єдину інформаційну систему користування надрами; видає у встановленому порядку спеціальні дозволи на: геологічне вивчення родовищ корисних копалин; геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин; видобування корисних копалин; зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами, поновлює їх дію.

Відповідно до ч. 7 ст. 4-1 Закону № 2806-ІV у разі анулювання документа дозвільного характеру з підстав, не передбачених законом, документ дозвільного характеру підлягає поновленню за рішенням дозвільного органу або адміністративного суду. Поновлення документа дозвільного характеру відбувається шляхом здійснення відповідного запису в реєстрі документів дозвільного характеру та повернення суб'єкту господарювання безпідставно анульованого документа дозвільного характеру.

Якщо безпідставно анульований документ дозвільного характеру знаходиться у суб'єкта господарювання, поновлення його дії відбувається лише за здійсненням відповідного запису в реєстрі документів дозвільного характеру та направленням дозвільним органом письмового повідомлення про поновлення безпідставно анульованого документа дозвільного характеру.

Днем поновлення безпідставно анульованого документа дозвільного характеру є день внесення відповідного запису до реєстру документів дозвільного характеру.

Згідно з п. 25 Порядку № 615 про надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, видачу дубліката, анулювання дозволу та внесення змін до нього Держгеонадра видає наказ.

Отже, законодавством регламентовано порядок поновлення спеціального дозволу на користування надрами в разі скасування наказу про його анулювання, а саме: 1) видання Держгеонадра відповідного наказу; 2) внесення запису до належного електронного реєстру; 3) письмове повідомлення суб'єкта господарювання - надрокористувача про поновлення анульованого дозволу.

З огляду на викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що наказ від 20.11.2009 р. № 623 про анулювання спеціального дозволу позивача був скасований рішенням суду, яке набрало законної сили, і позивач неодноразово, майже напротязі року, звертався до відповідача з листами щодо поновлення дії вказаного дозволу, але його листи станом на момент звернення до суду з позовом у цій справі, 18.02.2016 р., відповідачем розглянуті не були, дія дозволу не поновлена та жодних відомостей до електронної інформаційної бази даних Держгеондра не вносено, чим порушено вимоги ст. 4-1 Закону № 2806-ІV та п. 25 Порядку № 615.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що зазначена бездіяльність відповідача є протиправною і призвела до порушення права позивача на поновлення дії дозволу від 05.11.1996 р. № 672 та, відповідно, на користування надрами і таке право підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача поновити дію зазначеного дозволу та внести відповідну інформацію до електронної бази даних Держгеонадра.

При цьому, судова колегія зазначає, що доцільність і необхідність обрання саме такого способу захисту порушеного права позивача обумовлена тим, що відповідач як у своїх запереченнях на позовну заяву, так і в доводах апеляційної скарги наполягає на тому, що поновлення дії вищевказаного дозволу здійснюється автоматично після скасування рішення про його анулювання і не вимагає від Держгеонадра вчинення жодних дій, однак таке, з огляду на вищевикладене, не відповідає наведеним вимогам ст. 4-1 Закону № 2806-ІV та п. 25 Порядку № 615 і, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, вказує на необхідність адміністративного суду повно і всебічно захистити порушені, невизнані та оспорювані права позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 826/4418/14, висновок якого, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, судом апеляційної інстанції також враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (рішення від 09.12.2010 р. у справі справі «Буланов та Купчик проти України» та від 13.01.2011 р. у справі «Чуйкіна проти України»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що позивачу було надано відповідь на його звернення листом Держгеонадра від 12.03.2016 р. № 12/13/14-16/Б-13, судова колегія вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки даний лист апелянта був складений майже через рік після первісного звернення позивача до апелянта з листом щодо поновлення дії його дозволу та вже після звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом (18.02.2016 р.), а отже, несвоєчасно. Більш того, у листі, на який посилається апелянт /Т.1 а.с.105/, ним знову таки не визнається необхідність поновлення дії дозволу позивача та внесення відповідних відомостей до електронного реєстру.

Твердження апелянта про те, що електронна інформаційна база даних спеціальних дозволів на користування надрами не є реєстром документів дозвільного характеру і її адміністратором є ДНВП «Державний інформаційний геологічний фонд України», апеляційний суд вважає не обґрунтованими, оскільки із системного аналізу приписів Порядку ведення електронної інформаційної бази даних спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого наказом Держгеонадра від 20.07.2011 р. № 37, вбачається, що призначенням даної бази є саме облік відомостей щодо дозвільних документів в галузі надрокористування і розпорядником інформації цієї бази є саме апелянт, а ДНВП «Державний інформаційний геологічний фонд України» виконує лише технічну функцію з внесення відомостей до неї на підставі наказу чи листа Держгеонадра.

Посилання апелянта на те, що він повідомляв ДНВП «Державний інформаційний геологічний фонд України» про рішення суду у справі № 826/13225/13-а, а тому, як він вважає, не допустив протиправної бездіяльності, видаються не обгрунтованими, оскільки, як було встановлено вище, законодавством регламентовано спеціальний порядок як поновлення дії анульованого дозволу, так і внесення відомостей до вказаної електронної бази, а також, обов'язок апелянта повідомити суб'єкта надрокористування про це, що включає зокрема й розгляд його звернень.

Більш того, судова колегія зазначає, що вказані доводи апелянта також є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач намагаючись реалізувати своє право на користування надрами, звертався й безпосередньо до ДНВП «Державний інформаційний геологічний фонд України», однак, ДНВП повідомило його листом від 29.03.2016 р. № 01/1-1084 про те, що жодних листів від Держгеонадра та/або наказів воно не отримувало /Т.1 а.с.113/.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів перед судом правомірності своєї бездіяльності (дій) та не переконав колегію суддів у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Державної служби геології та надр України підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 06 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.