Справа № 802/664/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 вересня 2016 р. Справа № 802/664/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Віктора Володимировича

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

третьої особи 1: не прибув

третьої особи 2: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс "Зелена долина"

до: Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

про: визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» (далі ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», позивач) з адміністративним позовом до Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області (далі Тульчинська РДА, відповідач) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просить:

1. Визнати протиправним рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області індексний номер 24291769 від 09.09.2015 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що розташована на території Суворівської сільської ради, Тульчинського району Вінницької області загальною площею 2,4882 га, кадастровий номер :02:000:0533, по договору оренди землі від 26 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

2. Зобовязати Тульчинську РДА скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області індексний номер 24291769 від 09.09.2015 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що розташована на території Суворівської сільської ради, Тульчинського району Вінницької області загальною площею 2,4882 га, кадастровий номер :02:000:0533, по договору оренди землі від 26 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в користуванні ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», на підставі договору оренди №123/с від 21.11.2006, перебуває земельна ділянка, які належать на праві власності ОСОБА_4 Факт державної реєстрації даних договору оренди земельної ділянки підтверджується відповідним записом на договорі оренди №123/с від 21.11.2006 здійсненим Тульчинським районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Разом з тим, позивачу стало відомо, що вищевказаним орендодавцем укладено новий договір оренд землі із ОСОБА_3, на підставі якого державним реєстратором Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області повторно зареєстровано право оренди на дану земельну ділянку.

Позивач вважає таке рішення державного реєстратора протиправними, оскільки право оренди спірної земельної ділянки вже було зареєстроване і на час проведення оскаржуваної реєстраційної дії договір оренди, укладений із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», був чинним.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов повністю підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у запереченнях.

Треті особи в судове засідання не з`явились, хоча, як слідує з матеріалів справи, про час, дату, та місце його проведення повідомлялись належним чином. Заперечень на позов від третіх осіб до суду не надходило, заяв щодо неможливості розгляду справи у їх відсутності чи відкладення розгляду справи через неможливість прибуття в судове засідання також не подавалися.

Суд, керуючись ч. 4, ч. 6 ст. 128 КАС України, вирішив здійснювати розгляд справи за відсутності третіх осіб.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, ознайомившись із запереченнями відповідача, оцінивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» орендує земельну ділянку площею 2,4882 га на території Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, кадастровий номер: :02:000:0533 згідно договору оренди землі №123/с від 21.11.2006, який зареєстрований 04.06.2007 у Тульчинському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 01. Власником вищезазначеної земельної ділянки є ОСОБА_4 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №169445, виданого 15.05.2003 Тульчинською РДА. Строк дії згаданого договору - 10 років.

Крім того, судом встановлено, що зазначений договір оренди земельної ділянки сторонами достроково не розривався, а факт його державної реєстрації підтверджується Книгою записів державної реєстрації договорів оренди землі.

В подальшому, до закінчення дії строку вищевказаного договору оренди землі, орендодавцем було укладено новий договір оренди землі із ОСОБА_5

Згідно з рішеннями державного реєстратора Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень одночасно проведено державну реєстрацію прав власності та оренди земельної ділянки, індексний номер 24291769 від 09.09.2015 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що розташована на території Суворівської сільської ради, Тульчинського району Вінницької області загальною площею 2,4882 га, кадастровий номер :02:000:0533, по договору оренди землі від 26 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визначаючись щодо заявленого позову, суд виходив з наступного.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією на час вчинення оскаржуваних дій регулювалися Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції закону, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Відповідно до вимог приписів ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

Частиною першою статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 15 цього закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1)заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною девятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення пятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Також, як роз'яснила Державна реєстраційна служба України у своєму листі № 2951/05-15-13 від 06.08.2013 року "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними набувачами", з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Разом із тим, в порушення вимог чинного законодавства державний реєстратор Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі, укладеного з ОСОБА_3, належним чином не перевірив, чи має місце вже зареєстроване право оренди на спірну земельну ділянку, внаслідок чого неправомірно здійснено повторну реєстрацію договору оренди однієї й тієї самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договору оренди земельної ділянки.

При цьому, реєстрація договору оренди землі за новим орендарем можлива лише після реєстрації угоди про розірвання договору оренди землі з попереднім орендарем.

Натомість строк дії договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», не закінчився, такі договірні відносини достроково не розривались та, відповідно, угода про розірвання договору оренди землі з попереднім орендарем не реєструвалась.

Відтак, дії державного реєстратора щодо реєстрації договорів оренди спірних земельних ділянок із новими орендарями зумовили повторну реєстрацію однієї й тієї самої земельної ділянки.

Суд наголошує, що п. 8-1 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено обов'язок державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав запитувати від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, за наявності двох умов: по-перше, проводиться державна реєстрація прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року; по-друге, у державного реєстратора відсутній доступ до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Судом встановлено, що речове право на земельну ділянку, зокрема, право власності третьої особи-орендодавця на спірну земельну ділянку, виникло на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, який був виданий до 01.01.2013. Вказана обставина обумовила подальше укладення третьою особою-орендодавцем спірної земельної ділянки договору оренди земельної ділянки із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

Також з наявній в матеріалах адміністративної справи копії реєстраційної справи відсутня інформація щодо державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

Водночас, суд зауважує, що законодавство щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі права оренди, протягом останніх років постійно змінювалось.

Так, відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення договору оренди землі із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»") договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору оренди землі із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина») державний реєстр земель складається з двох частин:

а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок;

б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Згідно з п. 1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174 (чинного на момент укладення договорів оренди землі із ПрАТ "Продовольча компанія "Поділля"), Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Реєстратори державного реєстру земель - структурні підрозділи Центру ДЗК, які мають доступ та вносять відомості до бази даних АС ДЗК, ведуть Поземельну книгу, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, а також ведуть книгу реєстрації.

Відповідно до п. 2.8 Тимчасового порядку оператор (реєстратор) здійснює видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та видачу договорів оренди (суборенди) землі. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів книги реєстрації. При цьому оператор (реєстратор) відображає дані державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі.

З оглянутого судом витягу з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі вбачається, що він містить відомості щодо реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

Також на договорі оренди землі, що укладений із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», вчинено реєстраційний напис щодо його державної реєстрації Вінницькою регіональною філією "Центр Державного земельного кадастру" у Державному реєстрі земель.

Частиною 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції закону, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов:

якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або

якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Отже, оскільки державна реєстрація договору оренди землі із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення договірних відносин, то право користування ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» спірною земельною ділянкою в силу положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визнається дійсним.

В той же час, витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, представлені заявниками для державної реєстрації речових прав, не могли бути взяті до уваги державним реєстратором, оскільки на момент виникнення правовідносин із ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» та державної реєстрації договору оренди таких державних реєстрів не існувало, а отже відомості до них могли бути і не занесені.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 року "Рисовський проти України" зазначив, що ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є "гарантією стабільності суспільних відносин", яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов'язок виправити свої помилки.

Також суд зауважує, що державний реєстратор не має доступу до відповідних інформаційних систем та документів, зокрема книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Враховуючи викладене, в силу положень п. 8-1 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор повинен був запитати в органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо) щодо фактів реєстрації договору оренди землі на відповідну земельну ділянку для встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженням.

Невиконання державним реєстратором такого обов'язку обумовило повторну реєстрацію права оренди однієї і тієї ж самої земельної ділянки, внаслідок чого істотно порушено законні права та інтереси позивача як правомірного орендаря земельної ділянки.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, наведеній у постанові від 29.09.2015 (справа № 21-760а15).

Таким чином, враховуючи наведене вище, положення п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України та з метою належного захисту прав позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області індексний номер 24291769 від 09.09.2015 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що розташована на території Суровірської сільської ради Тульчинського району Вінницької області загальною площею 2.4882 га, кадастровий номер :02:000:0533, по договору оренди землі від 26.08.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Разом з тим, позивач також просить суд зобовязати Тульчинську районну державну адміністрацію скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 24291769 від 09.09.2015 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що розташована на території Суворівської сільської ради тульчинського району площею 2.4882 га, кадастровий номер :02:000:0533, по договору оренди землі від 26 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, скасування рішення про державну реєстрацію прав на підставі рішення суду передбачено Законом і не потребує покладення відповідного зобовязання в судовому порядку. Відтак, суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керувався наступним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В даному випадку ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» оскаржується рішення посадової особи субєкта владних повноважень, а саме Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області, яку на даний час ліквідовано, а усі її функції щодо державної реєстрації передані Тульчинській РДА.

Разом з тим, на думку суду, судові витрати не можуть бути стягнутими із Тульчинської РДА, оскільки її посадовими чи службовими особами не приймались оскаржувані рішення.

А тому суд приходить до висновку про стягнення судового збору з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області індексний номер 24291769 від 09.09.2015р. про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що розташована на території Суровірської сільської ради Тульчинського району Вінницької області загальною площею 2.4882 га, кадастровий номер :02:000:0533, по договору оренди землі від 26.08.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс "Зелена долина" () сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 689 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна