Справа № 819/2382/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Справа № 876/9702/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «ОСОБА_1 Біоекотехнологія» до управління Пенсійного фонду в м. Тернополі, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про скасування рішення за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

13 серпня 2015 року Приватне підприємство «ОСОБА_1 Біоекотехнологія» звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання незаконними та скасування рішення управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі № 718 від 30 серпня 2007 року «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у т.ч. донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду» та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 155/Б-11 від 15 07.2015 року «Про повернення заяви про перегляд рішення органу Пенсійного фонду без розгляду», посилаючись на те, що вони прийняті із порушеннями вимог чинного законодавства, порушують права позивача.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Із цією постановою не погодилося управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі та оскаржило її в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що судове рішення є незаконним і необґрунтованим, так як винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно зясовано обставини справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що рішення управління № 718 від 30 серпня 2007 року про застосування щодо позивача фінансових санкцій та нарахування пені є законним. Так, було встановлено несвоєчасне нарахування та сплата страхувальником страхових внесків, що є підставою для застосування відповідних санкцій у відповідності до п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Форма оскаржуваного рішення відповідає додатку № 14 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою ПФУ № 21-1 від 19 грудня 2003 року, яка не потребувала зазначення періодів затримки сплати страхових внесків. Оскільки рішення було прийнято у 2007 році на ці правовідносини не поширюються норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Копія рішення неодноразово надсилалася позивачу, однак поштова кореспонденція поверталася відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги. Пояснив, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Приватне підприємство «ОСОБА_1 Біоекотехнологія» на момент виникнення спірних правовідносин було платником страхових внесків до Пенсійного фонду України та перебувало на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Тернополі.

30 серпня 2007 року управлінням Пенсійного фонду України в м. Тернополі прийнято рішення № 718 «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у т.ч. донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду», яким на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у т.ч. донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду до Приватного підприємства «ОСОБА_1 Біоекотехнологія» застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 600 грн. (50%) та нараховано пеню в розмірі 1390 грн. 39 коп.

Позивач оскаржив це рішення до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, однак заяву було повернуто через пропуск встановленого десятиденного строку адміністративного оскарження.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність рішення управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі № 718 від 30 серпня 2007 року та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 155/Б-11 від 15 07.2015 року з таких підстав.

Згідно ст. 58 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Статтею 18 цього ж Закону передбачено, що страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України, вони не включаються до складу податків, інших обовязкових платежів, що складають систему оподаткування.

Згідно ст. 20 Закону страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період (місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до пункту 2 статті 106 Закону України № 1058-IV від 9 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

- 10% своєчасно не сплачених зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно;

- 20% зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно;

- 50% зазначених сум - у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів.

Частиною 8 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пеня нараховується на суми своєчасно несплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій з розрахунку 0,1% суми недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 2 статті 106 Закону № 1058-IV суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Як вбачається з картки особового рахунку страхувальника ПП «ОСОБА_1 Біоекотехнологія», позивач у 2004 році своєчасно не сплатив внески за лютий в сумі 547,20 грн., за березень в сумі 560 грн, за квітень в сумі 560 грн., за травень в сумі 560 грн., за червень в сумі 572,8 грн., за липень в сумі 560 грн., за серпень в сумі 560 грн., за вересень в сумі 560 грн., за жовтень в сумі 534,53 грн., за листопад в сумі 505,89 грн., за грудень в сумі 726,76 грн., а також за січень 2005 року в сумі 320 грн. Вищевказана заборгованість була слачена лише 14 травня 2007 року в сумі 1200 грн.

Отже, відповідачем було порушено норми у відповідача були підстави для застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу та пені.

Як передбачено п. 9.3.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1 розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних картки особового рахунку платника.

Згідно розрахунку сума штрафу була розрахована відповідачем в залежності від кількості днів затримки сплати внесків і правильно застосовано відсоткову стаку 50 %, так як строк затримки складав більше 90 днів.

Рішення складено за формою згідно Додатку № 14 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесеків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що була затверджена Постановою Пенсійного фонду України № 21-1 від 19 грудня 2003 року, яка не передбачала зазначення періодів затримки сплати страховаих внесків страхувальниками.

Отже, висновки суду першої інстанції про незаконність рішення про застосування до позивача фінансових санкції протирічать нормам чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Безпідставними є і висновки суду першої інстанції про протиправність і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про повернення скарги позивача з таких підстав.

Частиною 13 статті 106 Закону передбачено, що про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення виконавчого органу Пенсійного фонду про нарахування пені та накладання штрафів зупиняє строки їх сплати до винесення вищим органом Пенсійного фонду або судом рішення у справі. Строки сплати фінансових санкцій також призупиняються до винесення судом рішення в разі оскарження страхувальником вимоги про сплату недоїмки, якщо накладення фінансових санкцій пов'язано з її виникненням або несвоєчасною сплатою.

Процедура подання та розгляду органами Пенсійного фонду України скарг страхувальників при оскарженні ними рішень про нарахування та накладення фінансових санкцій, передбачених частиною 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», регламентована Порядком розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-2 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 січня 2004 року за № 81/8680 (далі - Порядок).

Пунктом 3.3 вищевказаного Порядку встановлено, що скарга має бути подана протягом 10 робочих днів, наступних за днем отримання страхувальником рішення, що оскаржується.

За визначенням, що міститься у пункті 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), які діяли на час оскарження позивачем дій управління Пенсійного фонду України, повідомлення про вручення поштового відправлення (поштового переказу) це повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника інформацію про дату та прізвище особи, якій вручено поштове відправлення (поштовий переказ).

Пунктом 114 Правил встановлено, що адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень вручаються особисто адресату (одержувачу), а у разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім'ї в абонентську поштову скриньку адресата вкладаються повідомлення про надходження зазначених реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів).

У разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) внутрішні або міжнародні поштові відправлення (поштові перекази) зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення (поштові перекази) можуть бути повернені об'єктом поштового зв'язку за зворотною адресою у разі письмової заяви відправника, письмової відмови адресата, смерті адресата (одержувача), неможливості вручення через відсутність адресата (одержувача) чи закінчення встановленого терміну зберігання. Поштові відправлення можуть бути повернені також у разі неправильно зазначеної адреси або у разі неможливості вручити їх через відсутність адреси одержувача (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору виконати обов'язки щодо надання послуг поштового зв'язку (пункти 131-132 Правил).

Отже з наведеного випливає, що належним підтвердженням надіслання особі рекомендованого листа є або отримане відправником повідомлення про вручення поштового відправлення або цей лист, повернутий відправнику оператором поштового зв`язку із зазначенням причини, що унеможливлює виконання ним своїх обов'язків щодо надання послуг.

З матеріалів справи вбачається, що рішення від 30 серпня 2007 року було направлено позивачу, однак 4 жовтня 2007 року було повернуто за закінченням терміну зберігання.

Отже, з цього часу відповідно до п.п. 8.3 п. 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України № 21-1 від 19 грудня 2003 року і має обраховуватися десятиденний строк для його оскарження.

Оскільки позивач подав скаргу лише у 2015 році, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області правильно залишило її без розгляду з підстав порушення строків її подання.

Крім того, слід зазначити, що позивач скористався правом на судове оскарження рішення про застосування фінансових санкцій, а тому, залишення скарги, поданої в адміністративному порядку без розгляду не потягло несприятливих для нього наслідків.

Отже підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі задовольнити, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року у справі № 819/2382/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «ОСОБА_1 Біоекотехнологія» відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_3

Повиний текст виготовлено 04 жовтня 2016 року.