Справа № 803/156/16
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Справа № 803/156/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до апеляційного суду Волинської області (далі - відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач 2) про визнання протиправною відмову апеляційного суду Волинської області від 21.12.2015 року у виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку з відставкою та зобов'язання апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України здійснити таку виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року №636-VIII "Про звільнення суддів" позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку; наказом апеляційного суду Волинської області від 03 серпня 2015 року №9.7/21 - звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України. Однак, при звільненні позивачу не була виплачена вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла до 27.03.2014 року. Вважає бездіяльність відповідача 1 з приводу невиплати вихідної допомоги незаконною, оскільки за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, тому скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими Законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

У письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач 1 позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що з 01.04.2014 року втратила чинність стаття 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Апеляційний суд Волинської області не погоджується з тим, що відповідачем у даній справі зазначено саме суд, оскільки головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності апеляційного суду Волинської області є Державна судова адміністрація України.

Відповідач 1 вважає, що вини апеляційного суду Волинської області у невиплаті вихідної допомоги позивачу немає, а тому в задоволенні позовних вимог до апеляційного суду Волинської області просить відмовити.

У письмових запереченнях на адміністративний позов представник відповідача 2 позовних вимог не визнала, посилаючись на те, що на час прийняття Верховною Радою України та апеляційним судом Волинської області рішення про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Волинської області втратила чинність ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Вважає, що таким чином застосовуються норми Закону, які діють на час прийняття рішення про звільнення судді, а тому згідно з діючим на той момент законодавством підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги ОСОБА_1 відсутні.

Крім того, представник відповідача 2 зазначає, що наказ голови апеляційного суду Волинської області від 03.08.2015 року №9.7/21 не містить зобов'язання здійснити виплату позивачу, яка звільнена у зв'язку з поданням заяви про відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, а Державна судова адміністрація України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати виплату вищезазначеної допомоги. У зв'язку з наведеним просила у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У судове засідання позивач та представники відповідачів не прибули, проте від них надійшли заяви та клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки в судове засідання сторони не прибули, проте подали заяви та клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому суд приходить до висновку, що судовий розгляд справи необхідно здійснювати в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 12.04.1976 року ОСОБА_1 працювала на посаді судді Горохівського районного суду, а з 20.06.1982 року суддею Нововолинського міськнарсуду. Рішенням ОВК №1/3.11 від 07.07.1987 року та наказом Волинського обласного суду від 22.07.1987 року №17 позивача зараховано членом колегії по кримінальних справах Волинського обласного суду з 08.07.1987 року, а згідно наказу №1-12б/4 від 11.07.1997 року зараховано суддею судової колегії в кримінальних справах цього суду. 20.08.2001 року Волинський обласний суд перейменований на апеляційний суд Волинської області. Зазначене підтверджується витягом з трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.8).

Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 року №636-VIII "Про звільнення суддів" позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом в.о. голови апеляційного суду Волинської області від 03.08.2015 року №9.7/21 ОСОБА_1 звільнено з посади судді та відраховано зі штату працівників апеляційного суду Волинської (а.с. 5).

Позивач звернулася із заявою від 21.12.2015 року до апеляційного суду Волинської області про виплату вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат, однак апеляційний суд Волинської області листом від 21.12.2015 року №16763/9.50/15-вих. відмовив ОСОБА_1 у виплаті зазначеної вихідної допомоги, оскільки станом на момент звільнення позивача Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачав права на одержання суддями такої допомоги при звільненні у відставку (а.с.6).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України підставою звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку (в редакції, чинної станом на час подання позивачем заяви про відставку).

Згідно статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції на момент прийняття постанови Верховною Радою України про звільнення позивача) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Як зазначалось вище, постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 року №636-VIII позивача було звільнено у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до частини першої статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла до 01.04.2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014 року, виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Тобто, на момент виходу позивача у відставку (липень 2015 року), як і на дату подання заяви про відставку - 22.12.2014 року, діяли норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01.04.2014 року, згідно яких виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою не передбачалася.

Посилання позивача на невиплату вихідної допомоги, як порушення її конституційних гарантій, є не обґрунтованими.

Так, рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

В той же час, у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (16.07.2015 року). Станом на 16 липня 2015 року діяв Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", пунктом 28 розділу ІІ якого виключено у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" статтю 136. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про те, що у позивача відсутнє право на отримання такої допомоги.

Аналогічні висновки відображенні в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 07.06.2016 року (К/800/15136/16), від 16.06.2016 року (К/800/49255/15).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 19.11.2013 року №10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Суд також зазначає, що вимоги позивача про нарахування та виплату вихідної допомоги звернуті також до Державної судової адміністрації України. При цьому Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів. Відповідно до ч.3 ст.145 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку. Статтею 146 цього ж Закону передбачено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Тобто будь-яка виплата, у тому числі і виплата вихідної допомоги здійснюється відповідно до наказу голови суду, як розпорядника бюджетних коштів, а не Державною судовою адміністрацією України, а тому зазначене свідчить про необґрунтованість даної позовної вимоги до Державної судової адміністрації України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні законні підстави для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 122, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук