Справа № 646/8782/16-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 р.Справа № 646/8782/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Любчич Л.В. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.08.2016р. по справі № 646/8782/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Червонозаводського району м. Харкова

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

11.08.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Червонозаводського району м. Харкова про зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.08.2016р. залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Червонозаводського району м. Харкова про зобовязання вчинити певні дії у звязку з пропуском позивачем строків звернення до суду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю та прийняти нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги процесуального права, що призвели до необґрунтованого винесення оскаржуваної ухвали. Вважає, що строк звернення до суду з позовом скаржником не пропущено, оскільки, про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася лише в серпні 2016 року, після одержання протиправної, на думку позивача, відповіді, викладеної в листі відповідача № Б-597 від 02.08.2016р., яким було відмовлено позивачу в проведенні перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобовязання відповідача зробити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік відповідно до Закону та судових рішень по справі №2-а-2536/11/2035, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за 2016 рік та зобовязати відповідача негайно виплатити різницю в сумі 1960 грн.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 вищенаведеної статті Кодексу, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із діями відповідача Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Червонозаводського району м. Харкова, які виразились: у неправильному (на думку позивача) перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік.

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про порушення його прав.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем в апеляційній скарзі, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Червонозаводського району м. Харкова листом № Б-597 від 02.08.2016 року повідомило позивача про те, що перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік було проведено на підставі рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012р. по справі № 2-а-2536/11/2035, ч. 4 ст.48 Закону України « Про статус та соціальний захист громадянам, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи» (передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ІІІ групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат), ст. 22 Закону України від 23.12.2010р. №2857 «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (мінімальний розмір заробітної плати с 01.04.2011р. по 30.09.2011р. становить 960,00 грн на місяць). Надано розрахунок суми з урахуванням виплаченої відповідно Постанови КМУ від 12.07.2005р. №562 « Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи» суми вказаної щорічної допомоги на оздоровлення в квітні 2011 року у розмірі 90,00 грн. та складає 3750,00 грн. Вказано, що доплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік в сумі 3750,00 призначена розпорядженням управління № 35 від 14.09.2012р.

Вищезазначене свідчить про те, що ще в 2012р. позивач знав або міг дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і саме з цього моменту слід обчислювати строк звернення до суду з позовом.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом лише 11.08.2016р.

Враховуючи наведене, строк на звернення до суду пропущений, оскільки адміністративний позов подано поза межами строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, встановленого КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Вирішуючи питання про поважність причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.

Однак з матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення по справі суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про відсутність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду та обґрунтовано залишив адміністративний позов без розгляду.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на той факт, що про порушення своїх прав він дізнався лише в серпні 2016 року, після одержання відповіді відповідача № Б-597 від 02.08.2016р., колегія суддів не вважає поважними, оскільки позивач не був позбавлена можливості звернутися з заявою про проведення перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік раніше, ніж 11.08.2016.

Між тим, на думку колегії суддів, можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, що свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Будь-яких інших доказів наявності обєктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, позивачем не повідомлено, а судом в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на прийняте колегією суддів рішення.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.08.2016р. по справі № 646/8782/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 10.10.2016 р.