Справа № 808/1224/16
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2016 рокусправа № 808/1224/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20.07.2016 року у справі № 808/1224/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕКСІ ФРУТ КОМПАНІ" до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішення і зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛЕКСІ ФРУТ КОМПАНІ" звернулось до суду з адміністративним позовом до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФМ у Запорізькій області, в якому, з урахуванням уточнень просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, що оформлене листом від 14.03.2016 за №4070/08-32-12-03-21 про невизнання ТОВ "БФК" платником єдиного податку четвертої групи у 2016 році;

- зобов'язати відповідача підтвердити ТОВ "БФК" статус платника податку четвертої групи на 2016 рік шляхом подачі довідки про підтвердження такого статусу.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.07.2016 року адміністративний позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, що оформлене листом вих. №4070/08-32-12-03-21 від 14.03.2016 про невизнання Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕКСІ ФРУТ КОМПАНІ" платником єдиного податку четвертої групи у 2016 році. Зобов'язано Мелітопольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Запорізькій області підтвердити Товариству з обмеженою відповідальністю "БЛЕКСІ ФРУТ КОМПАНІ" статус платника єдиного податку четвертої групи на 2016 рік шляхом видачі довідки про підтвердження такого статусу.

Мелітопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у 2015 році мав статус платника єдиного податку IV групи, що підтверджується довідкою Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області від 25.03.2015 №6427/08-32-15-03-11.

17.02.2016 року Позивачем було подано до податкового органу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2016 рік №.

Однак, рішенням №4070/08-32-12-03-21 від 14.03.2016 року відповідач відмовив приймати у ТОВ "БФК" податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2016 рік № та повідомив про неможливість Позивача бути платником єдиного податку четвертої групи у 2016 році та його перебуванні на загальній системі оподаткування.

Зазначене рішення було обґрунтоване тим, що ТОВ "Блексі Фрут Компані" станом на 01.01.2016 року має податковий борг з єдиного податку четвертої групи у розмірі 5069.22 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаного рішення, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковий органі дійшов хибного висновку стосовно наявності у Позивача податкового боргу та як наслідок непідтвердження його статусу платника єдиного податку, оскільки грошові кошти у розмірі 7291.68 грн. надійшли на єдиний казначейський рахунок, що свідчить про виконання Позивачем покладених на нього податкових зобов'язань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п.п.291.3-291.4 ст.291 Податкового кодексу України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, зокрема до четвертої групи належать сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Відповідно до п.п.295.9.1 п.259.1 ст.259 Податкового кодексу України, платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України, сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року: загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку); звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки; розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику; відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

Приписами пп.291.5-1.3 п. 291-5 ст. 291 Податкового кодексу України визначено, що не може бути платником єдиного податку четвертої групи суб'єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Отже, на платників єдиного податку 4 групи покладається обов'язок по щорічному підтвердженню свого статусу платника єдиного податку шляхом подання до податкового органу до 20 лютого документів, передбачених ст.298 Податкового кодексу України. При цьому, якщо станом на 1 січня базового (звітного) року платник єдиного податку 4 групи має податковий борг, то він позбавляється можливості перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Як свідчать встановлені обставини справи, 26.02.2015 року Позивачем на рахунок №0251, отримувачем яким було визначено Нововасилівську сільську раду Приазовського району Запорізької області, було сплачено єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників за 2015 рік у розмірі 7291.68 грн., що також підтверджується копією платіжного доручення №1512 від 26.02.2015 року та листом управління Державної казначейської служби України у Приазовському районі Запорізької області від 19.02.2016 року №03-08/215-309.

Однак, внаслідок невірного зазначення у платіжному дорученні №1512 від 26.02.2015 року казначейського рахунку Приазовської селищної ради замість рахунку Нововасилівської селищної ради Приазовського району, на території якої розташовані орендовані Позивачем земельні ділянки, на рахунку Позивача виникла заборгованість.

В подальшому, 15.01.2016 року Позивач звернувся до податкового органу з заявою про перекидку помилково сплачених коштів за платіжним дорученням №1512 від 26.02.2015 року в розмірі 7291.68 грн. з Приазовської селищної ради на Нововасилівську селищну раду, з результатом розгляду якої, Відповідачем було складено та направлено висновок №5 від 15.01.2016 року до управління Державної казначейської служби України у Приазовському районі Запорізької області.

На виконання вказаного висновку, кошти на рахунок Нововасилівської селищної ради надійшли 16.01.2016 року в сумі 2527.20 грн. та 18.01.2016 року в сумі 4764.48 грн.

Однак, в апеляційній скарзі податковий орган зазначив, що помилкова сплата податку на інший рахунок вважається недоїмкою до отримання заяви платника про перерахування вказаного платежу на відповідний рахунок, у зв'язку з чим, податковим органом було обґрунтовано зазначено про відсутність належних підстав для підтвердження статусу Позивача як платника єдиного податку 4 групи, оскільки станом на 01.01.2016 року він мав податковий борг.

Суд апеляційної інстанції, встановивши зміст спірних правовідносин, не погоджується з зазначеними висновками Відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України, єдиний податок належить до місцевих податків.

Згідно п.38.1 ст.38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Приписами ч.5 ст.78 Податкового кодексу України визначено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України №122 від 26.02.2002 (далі - Положення №122), єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП).

Згідно п. 2.1 Положення №122, Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевого бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.3, Положення №122, ЄКР, відкритий на балансі ДК України, об'єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь ДК України. На субрахунках казначейського рахунку ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевого бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами ДК України та регламентується законодавством.

Тобто, виходячи з зазначених приписів, належні до сплати платником податків місцеві податки вважаються сплаченими до місцевого бюджету з дня їх зарахування на єдиний казначейський рахунок, який в свою чергу розподіляється на субрахунки.

В свою чергу, відповідно до п.п 14.1.175 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

З зазначеного вбачається, що податковий борг утворюється внаслідок бездіяльності платника податків, а саме не сплати грошових зобов'язань у встановлені Законом строки.

Як було встановлено судом, грошові кошти у розмірі 7291.68 грн. були сплачені Позивачем до казначейського органу та надійшли на єдиний казначейський рахунок у встановлені строки, але на неналежний субрахунок, що свідчить про відсутність бездіяльності в його поведінці та виконання покладених на нього зобов'язань.

Отже, сума у розмірі 5069.22 грн., яку податковий орган відніс до податкового органу та на підставі якої обумовив неможливість Позивача бути платником єдиного податку четвертої групи у 2016 році, за своєю правовою природою не є несплаченим грошовим зобов'язанням (податковим боргом), оскільки вона була сплачена та зарахована на єдиний казначейський рахунок, з помилковим направленням на казначейський рахунок Приазовської селищної ради.

Таким чином, в даному випадку податковий орган дійшов хибного висновку щодо обґрунтованості не підтвердження ТОВ "БФК" статусу платника податку четвертої групи на 2016 рік.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В даному випадку, Відповідачем не було надано до суду додаткових доказів та пояснень, які б свідчили про безпідставність висновків суду першої інстанції та необхідності скасування його рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 20.07.2016 року є обґрунтованою та законною, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20.07.2016 року у справі № 808/1224/16 - залишити без змін. .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в порядку передбаченому ст. 212 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко