Справа № 653/427/15-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 р.м.ОдесаСправа № 653/427/15-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Венглєвська Н.Б.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника апелянта Овчарука А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Херсонська міська друкарня" на ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 10.08.2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Херсонська міська друкарня" до виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області, Генічеської міської ради Херсонської області, 3-ті особи ОСОБА_2, товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортне експедиційне комерційне підприємство"Транстехсервіс" про визнання нечинними рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство "Херсонська міська друкарня" звернулось до суду з позовом до виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області, Генічеської міської ради Херсонської області, 3-ті особи ОСОБА_2, товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортне експедиційне комерційне підприємство" Транстехсервіс" про визнання нечинними рішень виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області №377 від 16.11.2000 р. та №437 від 21.12.2000 р. з моменту їх прийняття.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 10.08.2016 року позов публічного акціонерного товариства "Херсонська міська друкарня" залишено без розгляду.

Не погоджуючись з зазначеною суду, публічне акціонерне товариство "Херсонська міська друкарня" в апеляційній скарзі зазначає, що судом порушено норми процесуального права. На думку апелянта, суддя порушив вимоги ст. 99, 100 КАС України, що є підставою для скасування ухвали про залишення позовної заяви без розгляду та постановлення нової ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Як встановлено з матеріалів справи, що в лютому 2015 року ПАТ "Херсонська міська друкарня" звернулось до суду з позовом про визнання нечинними рішень виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області №377 від 16.11.2000 р. та №437 від 21.12.2000 р. з моменту їх прийняття.

Залишаючи позовні вимоги без розгляду, судом першої інстанції зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин, оскільки апелянту стало відомо про існування оскаржуваних рішень в 2006 році, а у відповідності до вимог ч.1,2 ст.99 КАС України встановлювався строк для звернення до суду.

Судова колегія суду апеляційної інстанції повно дослідивши матеріали справи вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо залишення без розгляду адміністративного позову, з огляду на наступне.

Предметом спору по цій справі є визнання нечинними рішень виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області №377 від 16 листопада 2000 року та рішення №437 від 21.12.2000 року з моменту їх прийняття, при цьому позов подано до суду 27.02.2015 року майже через 15 років з моменту прийняття оскаржуваних рішень.

Апелянт обгрунтовує подачу цього позову тим, що зазначеними рішеннями виконавчий комітет Генічеської міської ради прямо порушив право власності публічного акціонерного товариства "Херсонська міська друкарня" на 1/50 частку майна, яке розміщене за адресою АДРЕСА_1, так як право власності на цілісний майновий комплекс у АДРЕСА_1 у позивача виникло в результаті приватизації.

При цьому позивач наполягає на тому, що він не давав згоди у 2000-2001 роках на вилучення і оформлення 1/50 частки будівлі, яка розташована в АДРЕСА_1 на користь Транспортно-експедиційного комерційного підприємства «Транстехсервіс».

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представником третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 було заявлено клопотання про залишення заявленого позивачем позову без розгляду, так як позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду відповідно до ст. 99, 100 ч.1, 2 КАС України.

Дослідивши доводи позивача про поновлення строку на звернення до суду, клопотання 3-ї особи та матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, у зв?язку з чим позов було залишено без розгляду на підставі ст.99,100 ч.2 КАС України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції також вважає, що строк звернення до суду було пропущено без поважних причин з огляду на наступне.

Апелянт обґрунтує незаконність прийнятого судом рішення, посилаючись на ті обставини, що йому про порушення свого права стало відомо лише з листа директора ТОВ «Видавництво Дніпро» А.І.Овчарука вхідн.№380 від 29.12.2014р. ( т.1 арк.спр.9).

Однак наявні в матеріалах справи документи спростовують ці доводи та свідчать про наступні обставини.

Так, в 2003 році позивач здійснив відчуження частки майнового комплексу, розташованого по АДРЕСА_1 шляхом укладання письмової угоди з ТОВ «Видавництво Дніпро», яка не була нотаріально засвідчена.

У 2006 році ТОВ «Видавництво Дніпро» звернулось до господарського суду з позовом до ВАТ «Херсонська міська друкарня», Генічеського Державного бюро технічної інвентаризації, Генічеської міської ради народних депутатів про визнання права власності на будівлю, яка розташована в АДРЕСА_1, придбану у 2003 році у ВАТ «Херсонська міська друкарня» за договором купівлі - продажу та про спонукання Генічеського Державного бюро технічної інвентаризації до державної реєстрації нерухомого майна.

ВАТ «Херсонська міська друкарня» не заперечувало проти позову та зазначало, що дійсно в 2003 році за недоцільністю використання продало ТОВ «Видавництво Дніпро» будівлю, яка раніше належала Генічеській друкарні.

В ході розгляду цієї господарської справи Генічеське державне бюро технічної інвентаризації повідомило, що право власності на будівлю, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. зареєстровано за іншими особами, а саме у приватній власності товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-видавничий комплекс» на підставі свідоцтва про право власності на майно від 7 червня 2005 року, 1/50 частки будівлі належить громадянину ОСОБА_2, який придбав це приміщення у ТОВ «Транспортно-експедиційне комерційне підприємство «Транстехсервіс» за договором купівля-продажу.

Під час розгляду справи було встановлено, що ВАТ «Херсонська друкарня" засновано відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області від 30 грудня 1996 року №1548 шляхом перетворення державного підприємства "Херсонська міська друкарня» у відкрите акціонерне товариство. Під час приватизації майна залишкова вартість основних засобів склала 2272 тис. гри., в тому числі до складу основних засобів увійшла будівля в м. Генічеськ залишковою вартістю 58456 грн. 54 коп. Актом прийому - передачі № 241 від 20 червня 1997 року регіональне відділення ФДМ України передало у власність ВАТ "Херсонська міська друкарня" майно цілісного майнового комплексу Херсонської міської друкарні загальною вартістю 2592 грн. згідно акту оцінки, у тому числі основні засоби по залишковій вартості 2272 грн. З огляду на наявні у справі документи судом було встановлено та доведено правомірність набуття права власності ВАТ "Херсонська міська друкарня" щодо 49/50 спірної будівлі.

При цьому у зазначеному вище рішенні господарського суду зазначено, що у 2003 році ВАТ "Херсонська міська друкарня" зверталась до виконкому Генічеської міської ради із заявою про оформлення права власності на 49/50 частки будівлі, яка розташована в м.Генічеськ, але заява залишена рішенням міськвиконкому № 71 від 19 березня 2003 року без задоволення, з посиланням на лист - звернення райради від 14 березня 2003 року.

Зі змісту постанови Господарського суду Херсонської області 16.10.2006 року (т.1 арк.спр.126) встановлено, що спірна будівля, яка розташована в АДРЕСА_1 до 1990 року належала Генічеському АТП-16539, потім 49/50 будівлі було передано Генічеській друкарні, 1/50 будівлі приміщення площею 28 кв.м. та контрольно-пропускний пункт площею 30 кв.м було передано ТОВ «Транспортно-експедиційне підприємство «Транстехсервіс».

В подальшому у 2003 році ВАТ «Херсонська міська друкарня» 49/50 частин було продано ТОВ «Видавництво Дніпро», а 1/50 частки будівлі була продана громадянину ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2002 року, укладеного з ТОВ «Транспортно-експедиційне комерційне підприємство «Транстехсервіс», який є дійсним на час поданого позову позивачем.

Крім того в тексті постанови Господарського суду Херсонської області 16.10.2006 року судом зазначено, що ВАТ «Херсонська міська друкарня» не заперечувало проти позову.

Постановою господарського суду Херсонської області 16.10.2006 року по справі №8/238-ПН-06 позов задоволено частково, визнано право власності за ВАТ «Видавництво Дніпро» на 49/50 майнового комплексу по АДРЕСА_1, в частині визнання права власності на 1/50 майнового комплексу відмовлено.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином судова колегія з огляду на зазначені обставини дійшла висновку, що починаючи з 2003 року апелянт знав про набуття права власності на 1/50 частину майнового комплексу іншою особою, а після прийняття постанови Господарського суду Херсонської області 16.10.2006 року ці відомості та обставини набули статусу встановлених, відповідно до ч.1ст.72 КАС України, тому вони не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Інститут строків позовної давності в адміністративному процесі має дуже важливе значення, оскільки він сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах (якби не було б строків, стан юридичної невизначеності зберігався би протягом необмеженого часу), а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов?язків, тому що пропущення строку може мати негативні наслідки для того, хто його пропустив.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 99 КАС України (в редакції до 30.07.2010 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не зайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином суд, який вирішує публічно-правовий спір, повинен перевірити коли дізнався позивач про порушення своїх прав, чи не пропущено позивачем встановлений строк звернення до суду, якщо так, то чи є в матеріалах адміністративного позову докази поважності причин його пропуску.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Оскільки під час розгляду справи у суді було встановлено, що позивач починаючи 2003 р. знав про існування обставин, які порушують його права, що підтверджується зверненням у 2003 році ВАТ "Херсонська міська друкарня" до виконкому Генічеської міської ради із заявою про оформлення права власності не на цілісний майновий комплекс, а лише на 49/50 частки будівлі та постановою Господарського суду Херсонської області 16.10.2006 року, а з адміністративним позовом про визнання не чинним рішень ВК Генічеської міської ради №437 від 21.12.2000 р. та №377 від 16.11.2000 року позивач звернувся до суду лише 27.02.2015 року, з пропуском троку звернення до адміністративного суду передбаченого ст.99 КАС України, судова колегія вважає доводи апелянта не доведеними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому будь-яких доказів неможливості за поважних причин звернення до суду апелянтом не було надано.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи апелянта стосовно того, що про існування оскаржуваних рішень йому стало відомо лише у 2014 році, оскільки за наявності доведеного факту, що апелянту було з 2003 року відомо про оформлення права власності на 1/50 майнового комплексу за іншою особою, будь-яких доказів звернення до виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області та Генічеської міської ради Херсонської області, МБТІ з приводу отримання документів, на підставі яких за третьою особою було зареєстровано право власності не надано, хоча апелянт не був позбавлений такої можливості.

Судова колегія також вважає безпідставними доводи апелянта, викладені у доповненні до апеляційної скарги, які надішли через канцелярію суду 05.10.2016р. (вхідн.№14006), оскільки зазначені апелянтом обставини не призвели до прийняття не вірного рішення судом першої інстанції, крім того встановлення та надання правової оцінки фактам, зазначеним у цих доповненнях, виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та винесено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Херсонська міська друкарня" залишити без задоволення, а ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 10.08.2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.10.2016 р.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик