Справа № 802/964/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 вересня 2016 р. Справа № 802/964/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника В.С.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Цибка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 17.08.2016 року просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлене листом вих.№С-4914/0-2475/6-16 від 30.05.2016 року, яким ОСОБА_3 відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельної ділянки розміром 17,3155 га (кадастровий номер НОМЕР_2) на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, для ведення фермерського господарства.

Також, позивач просив суд зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 зазначеної вище земельної ділянки, для ведення фермерського господарства.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій відповідача, які полягають у безпідставній та не обґрунтованій відмові в затвердженні проекту землеустрою, оскільки, на думку позивача, зазначене відповідачем в листі-відмові №С-4914/0-2475/6-16 від 30.05.2016 року посилання на ст.20 Закону України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність", враховуючи вимоги земельного законодавства України, не може бути підставою для відмовити в затверджені проекту землеустрою.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача наголошував на порушенні відповідачем вимог ч.8 ст.186-1 Земельного кодексу України, відповідно до якої, органами, зазначеними в частинах 1-3 цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не було усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку.

Посилаючись на те, що відповідач вже неодноразово відмовляв в затвердженні проекту землеустрою, вказуючи при цьому на різні недоліки проектної документації, які позивачем було усунено, позивач зазначив про те, що приймаючи рішення (лист) про відмову в затвердженні проекту землеустрою в якому, до того ж, не конкретизовано недоліки проекту, вказуються інші підстави для відмови ніж ті, що зазначались в попередніх листах-відмовах, Відповідач порушив вимоги ч.8 ст.186-1 ЗК України, що в свою чергу, на думку позивача, є ще одною підставою для визнання протиправною відмову управління у затвердженні проекту землеустрою.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, та просив суд задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити останньому в задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування заперечень представник відповідача посилався на те, що приймаючи рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою позивача, оформлене листом вих.№С-4914/0-2475/6-16 від 30.05.2016 року, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області діяло законно, в межах повноважень та у відповідності до вимог земельного законодавства, вимоги якого застосовуються до спірних правовідносин, які виникли в управління з позивачем. Крім того, додатково зазначив, що підставою для відмови позивачу у погодженні проекту землеустрою було відсутність у поданому проекті інформації про легітимність отримання даних державної геодезичної мережі (ст.20 Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність»), відтак для підтвердження відповідної інформації позивачу необхідно укласти договір про надання GNSS інформації від мережі референтних станцій ZAKPOS.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог враховуючи наступне.

Судом встановлено, що в жовтні 2014 року ОСОБА_3, являючись приватним підприємцем, який здійснює діяльність в сфері сільського господарства, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із письмовим клопотанням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому в користування на умовах оренди земельної ділянки площею 17,3155 га, для ведення фермерського господарства (із земель запасу), яка знаходиться на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області.

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 08.10.2014 року №2-3116/15-14-СГ надано дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Зважаючи на вимоги та рекомендації зазначеного наказу, на замовлення позивача, проект землеустрою на оренду земельної ділянки площею 17,3155 га було розроблено сертифікованим на виконання землевпорядних робіт суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 та погоджено Відділом Держгеокадастру у Піщанському районі Вінницької області згідно Висновку від 05.02.2015 року №28-0.3-584/2-15 (міститься в матеріалах справи).

В подальшому, на виконання вимог земельного законодавства, отримавши необхідний пакет проектної документації із землеустрою та витяг з ДЗК про земельну ділянку, позивач тричі звертався до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки в користування на умовах оренди на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, з метою ведення особистого фермерського господарства.

Однак, листами №ДС-31-2-0.3-3026/19-15 від 14.07.2015 року, №С-1147/0-671/6-16 від 16.02.2016 року, №С-4914/0-2475/6-16 від 30.05.2016 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило в затвердженні проекту землеустрою, посилаючись на різного роду не доопрацювання документації із землеустрою. При цьому, судом встановлено, що в зазначених листах відповідач кожного разу, незважаючи на усунення попередніх недоліків, вказаних в листах, посилається на "нові" недоліки проекту та не встановлює строк для їх усунення.

Так, у відмові у затвердженні проекту землеустрою, оформленій листом від 30.05.2016 року вих.№С-4914/0-2475/6-16, яка є предметом розгляду в даній справі, відповідач зазначив підставу для відмови - "У даному проекті землеустрою відсутня інформація щодо легітимності отриманих даних державної геодезичної мережі (ст.20 Закону України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність")".

Вважаючи протиправною відмову в затвердженні проекту землеустрою, яке оформлене у вигляді листа від 30.05.2016 року вих.№С-4914/0-2475/6-16, посилаючись на їх систематичність та безпідставність, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, а також діям відповідача та прийнятому ним рішенню в межах відносин, які склалися із позивачем, суд виходив із наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються насамперед Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та Законом України "Про землеустрій".

Так, відповідно до положень ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначено ст.123 ЗК України.

Так, даною статтею визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною 2 ст.123 ЗК України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.3 даної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.4 ст.123 ЗК України).

Крім того, частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.

Постановою від 14.01.2015 № 15 Кабінет Міністрів України затвердив Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі Положення № 15).

Відповідно до п. 1 зазначеного положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через віце-премєр-міністра України - управління регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з п. 3 Положення № 15 основними завданнями Держгеокадастру є:

1) реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру;

2) надання адміністративних послуг згідно із законом у відповідній сфері;

Пунктом 7 Положення № 14 визначено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з пп. 31 п. 4 Положення № 15 Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Оскільки спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, тому саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відноситься розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у користування.

Повноваження Відповідача, як органу виконавчої влади, в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, визначені ст.186-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.186-1 ЗК України, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, до яких відноситься Відповідач, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи (ч.6 ст.186-1 ЗК України).

Згідно з частиною 7 даної статті, органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

- додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій";

- надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

- проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Відповідно до частини 8 статті 186-1 ЗК України, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на звернення ОСОБА_3 із клопотанням про затвердження проекту землеустрою, відповідач тричі відмовляв листами №ДС-31-2-0.3-3026/19-15 від 14.07.2015 року, №С-1147/0-671/6-16 від 16.02.2016 року та №С-4914/0-2475/6-16 від 30.05.2016 року.

При дослідженні в судовому засіданні оригіналів зазначених листів-відмов, судом встановлено, що, всупереч вище зазначеним вимогам Земельного кодексу, у всіх трьох відмовах відповідач кожного наступного разу зазначає інші підстави для відмови в затвердженні проекту, незважаючи на усунення позивачем недоліків, на які було наголошено управлінням в попередніх відмовах. Такі дії та рішення відповідача свідчать порушенням норм земельного законодавства в частині порядку розгляду проекту землеустрою, поданого особою на затвердження у відповідності до вимог закону.

Крім того, суд звертає увагу на не дотримання відповідачем вимог ч.8 ст.186-1 ЗК України в частині не конкретизації та не зазначення в листі №С-4914/0-2475/6-16 від 30.05.2016 року вичерпного переліку недоліків проекту поданого ОСОБА_3 на затвердження.

А саме, у спірному листі відповідач зазначив як підставу для відмови - "У даному проекті землеустрою відсутня інформація щодо легітимності отриманих даних державної геодезичної мережі…", зазначивши в лапках посилання на ст.20 Закону України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність".

Однак, суд вважає, що вище зазначене посилання відповідача на ст.20 Закону України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність", враховуючи вимоги закону, не може бути підставою для непогодження проекту землеустрою.

Суд зауважує на тому, що ст.20 Закону України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність" визначає лише порядок користування топографо-геодезичними і картографічними матеріалами та не визначає умови і порядок підтвердження легітимності даних топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

В підтвердження зазначених висновків суду, під час судового засідання представник відповідача не зміг обґрунтувати правомірність та належність застосування до спірних правовідносин як підставу для відмови у затвердженні проекту землеустрою ст.20 Закону України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність".

Щодо доводів представника відповідача про необхідність укласти договір про надання GNSS інформації від мережі референтних станцій ZAKPOS для підтвердження легітимності отримання даних державної геодезичної мережі суд зазначає, що ст.50 Закону України "Про землеустрій" визначено вичерпний перелік документів, який підлягає наданню та складає предмет проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відтак такий перелік не підлягає розширеному тлумаченню.

При чому, встановлена пряма законодавча заборона для відповідача щодо вимагання при затвердженні проекту землеустрою із відведенням земельної ділянки інших, ніж визначених законом документів.

Враховуючи вище зазначене суд дійшов висновку, що відмова ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом №С-4914/0-2475/6-16 від 30.05.2016 року, в затвердженні ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельної ділянки розміром 17,3155 га (кадастровий номер НОМЕР_2) на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області для ведення фермерського господарства є протиправною, а поданий позивачем проект землеустрою відповідає нормам чинного законодавства.

Визначаючись відносно позовної вимоги позивача щодо зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користування на умовах оренди земельної ділянки площею 17,3155 га (кадастровий номер НОМЕР_2) на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області (із земель запасу) для ведення фермерського господарства, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Поряд із цим, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за своєю правовою природою є дискреційними.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Також, у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням тієї обставини, що позивач неодноразово звертався до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з одного і того ж питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та отримував відмови, суд вважає за необхідне обрати належний та правильний спосіб захисту порушеного права позивача, зобов'язавши відповідача затвердити проект землеустрою.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України висловленою в ухвалі від 19.05.2016 року у справі №К/800/32729/15.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимог даної статті, представник відповідача в судовому засіданні не довів та не обґрунтував суду правомірність прийнятого відносно позивача рішення щодо відмови в затвердженні позивачу проекту землеустрою про відведення земельної ділянки на умовах оренди для ведення фермерського господарства.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені в ході судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер та позов підлягає задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати у даній справі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 30.05.2016 року № С-4914/0-2475/6-16 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельної ділянки розміром 17,3155 га (кадастрорвий номер НОМЕР_2) на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області для ведення фермерського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 в користування на умовах оренди земельної ділянки площею 17,3155 га (кадастровий номер НОМЕР_2) на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області (із земель запасу) для ведення фермерського господарства.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні до адміністративного суду судовий збір у розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 42 (сорок дві) копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Бошкова Юлія Миколаївна

З оригіналом згідно: суддя: секретар: