Справа № 2-а-1956/2010
Суддя: Демінська О. І.
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Новоодеський районний суд Миколаївської області
Справа 2-А-1556/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Демінської О.І., при секретарі Міріченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нова Одеса позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Внутрішніх Справ України в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 10.12.2010 р. звернувся в порядку адміністративного судочинства до суду з позовною заявою до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Внутрішніх Справ України в Миколаївській області (далі - відповідач) про скасування постанови ВЕ№223565 від 30.11.2010 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення, передбачене за ч.2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ним під час керування автомобілем ЗАЗ 110207 д/н ВЕ 80552НІ та руху в м. Первомайськ Миколаївської області по вул.. Радянська, яка є другорядною, 30.11.2010 р. не було допущено порушення правил дорожнього руху, які полягали за визначенням працівника ДАІ у ненаданні переваги в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі. Зазначає про те, що всупереч вимогам закону працівником ДАІ не було зібрано ніяких доказів, які б свідчили про скоєння ним правопорушення, відсутні вказівка на свідків вказаного правопорушення, оскільки він у протколі у графі пояснення заперечив свою вину у його вчиненні.Також зазначив про ненедання йому можливості на використання правової допомоги при розгляді вказаної справи, в результаті якого винесено оскаржувану ним постанову.. Також посилається на те, що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн., що перевищує граничні межі стягнення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

В судове засідання, позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність та позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, до суду ні заперечень щодо заявленого позову, ні доказів скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП не надав.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, зважаючи на обовязок відповідача надати до суду докази вини позивача у скоєнні ним адміністративного правопорушення у разі заперечення ним проти позову.

Вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 18 ч. 1 п. 1 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року).

В судовому засіданні встановлено, що відносно позивача посадовою особою відповідача винесено 30.11.2010 року постанову ВЕ№223565 в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, відповідно якій позивач був притягнений до адміністративної відповідальності із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Спірна постанова не містить будь-яких посилань на докази скоєння позивачем адміністративного правопорушення, яке полягало в порушенні правил дорожнього руху, а також відсутня вказівка на те, чим саме вказане правопорушення було зафіксовано. Також вказані посилання відсутні також і у протоколі про адміністративне правопорушення ВЕ1№191501, за результатами розгляду якого винесено спірну постанову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доводи позивача про те, що ним відразу було заперечено щодо самого факту скоєння ним правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ВЕ1№191501 від 30.11.2010 року, у якому у графі пояснення особисто позивачем висловлено незгоду щодо факту скоєння ним адміністративного правопорушення та порушення п. 16.11 ПДР, доказів вини позивача у судове засідання також не надано.

Маючи перед прийняттям постанови протокол про адміністративне правопорушення, в якому позивач заперечував проти порушення Правил дорожнього руху, субєкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростовували свідчення позивача, але таких доказів ні протокол, ні постанова не містить. Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Але оскаржувана постанова зазначеним вимогам не відповідає і не містить всупереч вимогам ст.ст. 283,284 КУпАП доказів, які б свідчили про скоєння правопорушення позивачем.

Не надані суду і будь-які інші достеменні докази на підтвердження вчинення позивачем зазначеного адміністративного правопорушення.

За таких обставин, коли відсутні докази самого факту правопорушення ПДР України та винних дій або бездіяльності позивача суд вважає відсутніми і правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності. Тому необхідне позов задовольнити та скасувати спірну постанову.

В частині тверджень позивача щодо порушення його права на захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та постановлення спірної постанови, то вони у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, будь-яких доказів на підтвердження цього суду не надано.

Також безпідставні твердження позивача в частині невідповідності вимогам санкції ч.2 ст. 122 КУпАП накладене на нього стягнення, оскільки відповідно оскаржуваній ним постанові на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., а не 850 грн., як посилається позивач.

Проте, з підстав відсутності доказів скоєння позивачем адміністративного стягнення спірна постанова підлягає скасуванню.

У відповідності до ст. 94 КАС України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Внутрішніх Справ України в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову ВЕ№223565 від 30.11.2010 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за правопорушення, передбачене за ч.2 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 визнати неправомірною та скасувати.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя