Справа № 810/2755/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року 810/2755/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю.,

секретар судового засідання Почепа В.В.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніком Груп" до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії.

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Даніком Груп" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та уточненням у судовому засіданні, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №2353/10-02-15-01-20 від 18.03.2016 року, яким уточнюючий розрахунок податкових зобовязань ПДВ за січень 2016 року від 17.03.2016 року не визнано як податкову звітність;

- визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №2764/10-02-15-01-20 від 01.04.2016 року, яким уточнюючий розрахунок податкових зобовязань ПДВ за січень 2016 року від 23.03.2016 року не визнано як податкову звітність;

- визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №3576/10-02-15-01-20 від 25.04.2016 року, яким уточнюючий розрахунок податкових зобовязань ПДВ за січень 2016 року від 21.04.2016 року не визнано як податкову звітність;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 31.03.2016 року №;

- зобовязати Білоцерківську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області підготувати та подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про суму податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю "Даніком Груп" з бюджету в сумі 2793568,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з березня по квітень 2016 року засобами телекомунікаційного звязку подав до податкового органу Уточнюючі розрахунки податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року, які були прийняті без зауважень, про що товариству видані квитанції №2.

Разом з тим, листами від 18.03.2016, від 01.04.2016 та від 25.04.2016 відповідач повідомив ТОВ "Даніком Груп", що зазначені уточнюючі розрахунки не визнані як податкова звітність у звязку з тим, що товариством не дотримано вимоги ст. 48 та ст. 49 Податкового кодексу України.

Позивач вважає, що подані ним уточнюючі розрахунки з ПДВ за січень 2016 року містять усі необхідні реквізити, обовязковість яких передбачена пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, тому підстави для їх невизнання як податкова звітність відсутні.

Крім того, позивач не погоджується із податковим рішенням від 31.03.2016 №, яке було прийнято відповідачем на підставі акту камеральної перевірки від 16.03.2016 №247/10-02-15-01/39744645, в якому зафіксовано, що позивачем порушено Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, та п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого у ТОВ "Даніком Груп" відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування за січень 2016 року в розмірі 2793568 грн.

Так, позивач зазначив, що ним самостійно до отримання акту камеральної перевірки подано до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року від 23.03.2016, в якому самостійно виправлено помилку.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи вимоги статті 50 Податкового кодексу України, позивач вважає, що висновки, викладені в Акті камеральної перевірки, є протиправними, у зв'язку з чим просив суд визнати протиправним та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Також, позивач зауважив, що згідно пунктів 200.7, 200.8 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про його повернення суми, подає органу державної податкової служби відповідну податкову декларацію та заяву про повернення такої суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, та розрахунок суми бюджетного відшкодування.

Як зазначив позивач, ним у відповідності до норм Податкового кодексу України, подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2016 року разом із розрахунками та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування на загальну суму 2793568 грн.

При цьому, позивач зазначив, що зі змісту Акту камеральної перевірки від 16.03.2016 №247/10-02-15-01/39744645 вбачається, що при перевірці достовірності декларування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість податковим органом не виявлено зауважень та фактично підтверджено, що дані, зазначені у розрахунках бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2016 року, із даними первинних документів підтверджують факт оплати платником товарів/послуг.

Однак, як вказує позивач, податковим органом всупереч вимогам ст. 200 Податкового кодексу України не складено відповідного висновку про суму податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню ТОВ "Даніком Груп", та не направлено його до органу, який здійснює казначейське обслуговування, що позбавляє позивача можливості реалізувати передбачене законодавством право на одержання бюджетного відшкодування ПДВ.

З цих підстав, позивач просить суд позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивачем в порушення вимог Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, та п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за січень 2016 року в розмірі 2793568 грн., оскільки в рядку 20 Декларації з ПДВ за січень 2016 року задекларовано суму відємного значення "0", а тому спірне податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно і у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.

Відносно рішень про невизнання уточнюючих розрахунків податкових зобовязань з ПДВ за січень 2016 року як податкову звітність, то відповідач зазначив, що уточненню підлягає лише подана податкова звітність, яка оформлена відповідно до вимог Податкового кодексу України. А відтак, враховуючи те, що податкова декларація з ПДВ за січень 2016 року не була визнана як звітність, то позивач не мав права на подання уточнюючих розрахунків до такої декларації.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "Даніком Груп" зареєстроване як юридична особа 10 квітня 2015 року та перебуває на податковому обліку в Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Позивач є платником податку на додану вартість: індивідуальний податковий номер 79; дата реєстрації платником податку на додану вартість 01.06.2015.

Судом встановлено, що 19.02.2016 ТОВ "Даніком Груп" подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість (ПДВ) за звітний період січень 2016 року, де у рядку 20.2 було заявлено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 2 793 568,00 грн.

З вказаною податковою декларацією позивачем було також подано Розрахунок коригування сум податку на додану вартість (додаток 1 до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року), Довідку про суму відємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (додаток 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року), розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року), заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року) та Розшифровку податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року).

Зазначену декларацію з ПДВ за січень 2016 року разом із додатками отримано відповідачем 19.02.2016 о 16:26:33, що підтверджується Квитанцією №2 від 19.02.2016 та якій було присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_1.

При цьому, судом встановлено, що в податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року від 19.02.2016 № позивачем була допущена помилка у рядку 20 "Сума відємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1)" та задекларовано 0 грн., яка призвела до завищення суми бюджетного відшкодування на суму 2793568 грн.

В подальшому, позивачем 17.03.2016 було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року.

Відповідно до Квитанції №2 від 17.03.2016 вказаний уточнюючий розрахунок прийнято податковим органом 17.03.2016 о 10:06:50 год. та якому було присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2.

Листом від 18.03.2016 за №2353/10-02-15-01-20 Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про те, що уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року від 17.03.2016 № не визнано як податкову звітність у звязку з порушенням ТОВ "Даніком Груп" порядку заповнення податкової звітності відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", чим не дотримано вимоги ст. 48 та ст. 49 Податкового кодексу України.

23.03.2016 позивачем було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року, де у рядку 20 "Сума відємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1)" задекларовано суму 2793568 грн.

Відповідно до Квитанції №2 від 23.03.2016 вказаний уточнюючий розрахунок прийнято податковим органом 23.03.2016 о 16:13:01 год. та якому було присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_3.

Листом від 01.04.2016 за №2764/10-02-15-01-20 Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про те, що уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року від 23.03.2016 № не визнано як податкову звітність у звязку з тим, що ТОВ "Даніком Груп" не дотримано вимоги ст. 48 та ст. 49 Податкового кодексу України.

Також, позивачем 21.04.2016 було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року.

Відповідно до Квитанції №2 від 21.04.2016 вказаний уточнюючий розрахунок прийнято податковим органом 21.04.2016 о 13:47:37 год. та якому було присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_4.

Листом від 25.04.2016 за №3576/10-02-15-01-20 Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про те, що уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року від 21.04.2016 № не визнано як податкову звітність у звязку з тим, що ТОВ "Даніком Груп" не дотримано вимоги ст. 48 та ст. 49 Податкового кодексу України.

Разом з тим, в березні 2016 року Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих в податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ "Даніком Груп" за січень 2016 року, за результатами якої складено Акт від 16.03.2016 №247/10-02-15-01/39744645.

Відповідно до п. 6 Акту перевірки податковим органом встановлено, що в рядку 20 декларації з ПДВ "Сума відємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1)" ТОВ "Даніком Груп" задекларовано 0 грн.

В той же час, ТОВ "Даніком Груп" в р. 20.2 та в р. 20.2.1 Декларації задекларовано суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку в розмірі 2793568 грн.

Відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19 Декларації) задекларовано ТОВ "Даніком Груп" в сумі 3415367 грн., сума перевищення відємного значення на сумою, обчисленою відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент подання податкової декларації становить 3415367 грн. (р. 19.1 Декларації).

Внаслідок зазначеного, відповідач прийшов до висновку про порушення ТОВ "Даніком Груп" Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, та п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за січень 2016 року в розмірі 2793568 грн. та в результаті чого у ТОВ "Даніком Груп" відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування за січень 2016 року в розмірі 2793568 грн.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми "В3" від 31.03.2016 №, згідно з яким позивачу відмовлено у праві на отримання бюджетного відшкодування за січень 2016 року на суму 2793568 грн. по податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року від 19.02.2016 №.

Проте, не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, а також із відмовою у праві на отримання бюджетного відшкодування за січень 2016 року на суму 2793568 грн. по податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року від 19.02.2016 №, позивач звернувся з даними позовом до суду.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

У силу вимог пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, суд приходить до висновку, що уточнюючий податковий розрахунок подається платником податку до контролюючого органу та на його підставі здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання, тобто уточнюючий розрахунок у розумінні п. 46.1 статті 46 Податкового кодексу України є різновидом податкової декларації.

Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 46.5 ст. 46 Податкового кодексу України).

Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, затверджено форму уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

Відповідно до пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.2 статті 48 Податкового кодексу України встановлено, що обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Перелік необхідних реквізитів податкової декларації наведений у пункті 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, відповідно до якого податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно із пунктом 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Також, відповідно до підпункту 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація повинна бути підписана, зокрема, керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

У пункті 48.7 статті 48 Податкового кодексу України визначено, що податкова звітність складена з порушенням норм цієї статті не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Пунктами 49.3 і 49.4 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

При цьому, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 14.06.2012 №516, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова звітність) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом, у випадках, визначених Кодексом) контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків, у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова звітність складається та надсилається до ЦОЕЗ в електронному вигляді з накладанням ЕЦП засобами телекомунікаційного зв'язку без додання роздрукованих оригіналів на паперових носіях.

За відсутності зауважень до оформлення податкової звітності вона реєструється і вважається прийнятою. Обробка та занесення інформації до електронних баз виконується підрозділом ведення та захисту податкової звітності, у разі відсутності зазначеного підрозділу - підрозділами, на які покладено цю функцію. За відповідність інформації у базах податкової звітності даних податкових документів, наданих платником податків, несуть відповідальність підрозділи ведення та захисту податкової звітності.

Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених правових норм, перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, визначений положеннями статей 48 і 49 Податкового кодексу України, є вичерпним, а відтак, неприйняття податкової декларації з інших підстав податковим законодавством не передбачено.

Як було встановлено судом, в податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року від 19.02.2016 № позивачем була допущена помилка у рядку 20 "Сума відємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1)" та задекларовано 0 грн., яка призвела до завищення суми бюджетного відшкодування на суму 2793568 грн.

В той же час, позивачем 23.03.2016 було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року, де у рядку 20 "Сума відємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1)" задекларовано суму 2793568 грн.

Відповідно до Квитанції №2 від 23.03.2016 вказаний уточнюючий розрахунок прийнято податковим органом 23.03.2016 о 16:13:01 год. та якому було присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_3.

Однак, як вбачається з листа Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 01.04.2016 за №2764/10-02-15-01-20 підставою для неприйняття уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року від 23.03.2016 № слугував висновок контролюючого органу про недотримання ТОВ "Даніком Груп" вимог ст. 48 та ст. 49 Податкового кодексу України.

У той же час, зміст листа податкової інспекції не містить жодних посилань на конкретні обставини невідповідності поданої позивачем податкової звітності вимогам чинного законодавства, як то відсутність та/або недостовірність окремих обов'язкових реквізитів, подання звітності не за встановленою чинним законодавством формою (в тому числі відсутність певних додатків до податкової декларації) чи не в повному обсязі.

Також безпосередньо під час судового розгляду даної справи представник відповідача не надав суду жодних письмових пояснень щодо наявності конкретних обставин невідповідності поданої податкової звітності за вказаний звітний період вимогам чинного податкового законодавства.

Натомість, наявний в матеріалах справи уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року від 23.03.2016 № містить усі необхідні реквізити, визначені пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, а саме: тип документа; звітний період, за який подається податкова декларації та звітний період, що уточнюється; повне найменування та код платника податків, його місцезнаходження; реєстраційний номер облікової картки платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дати подання звітів; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток посадових осіб платника податків.

Також, суд зазначає, що форма уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок станом на час подання такого розрахунку (23.03.2016) була затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289.

Судом досліджено питання відповідності форми уточнюючого розрахунку за січень 2016 року, що поданий 23.03.2016, формі, затвердженій наказом від 28.01.2016 №21, та встановлено, що вказаний уточнюючий розрахунок повністю відповідає вимогам форми, чинної на час його подання та у ньому зазначені усі визначені пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України обовязкові реквізити.

Враховуючи, що у ході судового розгляду справи представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що свідчать про наявність законодавчо визначених підстав для неприйняття поданого ТОВ "Даніком Груп" уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року від 23.03.2016 №, суд дійшов висновку, що відмова відповідача, оформлена листом від 01.04.2016 за №2764/10-02-15-01-20, є протиправною.

Більш того, суд звертає увагу на те, що прийняття контролюючим органом податкової звітності платника податків (та підтвердження цього факту міститься квитанція №2) є дією, яка вичерпує свою юридичну значимість фактом її вчинення, а нормами чинного законодавства не надано контролюючим органом право відмовляти платникам податків у прийнятті податкової звітності після того як вона вже була фактично прийнята електронним шляхом.

Відповідно до пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Враховуючи встановлений судом факт протиправності відмови відповідача у прийнятті уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року від 23.03.2016 №, зазначена податкова звітність вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом, тобто 23.03.2016 о 16:13:01 год.

В той же час, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача щодо скасування рішень Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №2353/10-02-15-01-20 від 18.03.2016 щодо не визнання податковою звітністю уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість за січень 2016 року від 17.03.2016 № та №3576/10-02-15-01-20 від 25.04.2016 щодо не визнання податковою звітністю уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість за січень 2016 року від 21.04.2016 № з огляду на те, що під час розгляду справи судом було встановлено, що вказані уточнюючі розрахунки були заповненні некоректно та із помилками, про що не заперечувалось позивачем.

Відносно податкового повідомлення-рішення форми "В3" від 31.03.2016 №, яке прийнято відповідачем у звязку з висновком про завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за січень 2016 року в розмірі 2793568 грн., в результаті чого у ТОВ "Даніком Груп" відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування за січень 2016 року в розмірі 2793568 грн., суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, в податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року від 19.02.2016 № позивачем була допущена помилка у рядку 20 "Сума відємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1)" та задекларовано 0 грн., яка призвела до завищення суми бюджетного відшкодування на суму 2793568 грн.

Проте, позивачем 23.03.2016 подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року, де у рядку 20 "Сума відємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1)" задекларовано суму 2793568 грн.

Відповідно до Квитанції №2 від 23.03.2016 вказаний уточнюючий розрахунок прийнято податковим органом 23.03.2016 о 16:13:01 год. та якому було присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_3.

Крім того, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №2764/10-02-15-01-20 від 01.04.2016 щодо не визнання уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість за січень 2016 року від 23.03.2016 податковою звітністю є протиправним.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Як передбачено п. 50.2 ст. 50 Податкового кодексу України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Отже, пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України встановлені обмеження на подання уточнюючих розрахунків виключно під час проведення документальних планових та позапланових виїзних перевірок.

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п.75.1.1 та п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Отже, з аналізу статті 75 Податкового кодексу України вбачається, що камеральна перевірка не відноситься до документальних планових та позапланових виїзних перевірок.

Та обставина, що уточнюючий розрахунок до показників податкової декларації подано позивачем після проведення камеральної перевірки не являється порушенням податкового законодавства, адже приписами пункту 50.2 статті 50 Податкового кодексу України встановлені лише обмеження на подання уточнюючих розрахунків до поданих раніше податкових декларацій під час проведення документальних планових та позапланових перевірок.

Як вбачається з матеріалів справи, документальні планові та позапланові виїзні перевірки за період, за який подавався позивачем уточнюючий розрахунок, Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області не проводились.

Отже, уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року поданий позивачем 23.03.2016 з дотриманням вимог, встановлених Податковим кодексом України.

Таким чином, позивач уточнив показники податкової звітності до проведення документальних планових та позапланових виїзних перевірок, а відтак позивач діяв в межах статті 50 Податкового кодексу України.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що положеннями п. 50.3 ст. 50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Таким чином, подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, в тому числі, шляхом проведення камеральної перевірки, є підставою для проведення позапланової перевірки платника податків.

Натомість, як вже зазначалось, документальна перевірка позивача за спірний період не проводилась.

Отже, станом на час складання оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 31.03.2016 № завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у податковій звітності позивача не існувало, а документальна перевірка, якою було б підтверджене таке завищення, не проводилась.

За таких обставин, спірне податкове повідомлення-рішення від 31.03.2016 № не відповідає вимогам чинного законодавства, прийняте необґрунтовано та без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів платника податків, і цілями, на досягнення яких воно спрямоване.

Щодо позовних вимог про зобовязання Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області підготувати та подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про суму податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю "Даніком Груп" з бюджету в сумі 2793568,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплено у статті 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно п. 200.8 ст. 200 Податкового кодексу України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 200.9 ст. 200 Податкового кодексу України).

Пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно п. 200.11 ст. 200 Податкового кодексу України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Як було встановлено судом, Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку ТОВ "Даніком Груп", за результатами якої складено Акт від 16.03.2016 №247/10-02-15-01/39744645 "Про результати перевірки даних, задекларованих в податковій звітності з ПДВ ТОВ "Даніком Груп" за січень 2016 року".

У висновку Акту перевірки зазначено, що на порушення Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 за №159/28289, та п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України ТОВ "Даніком Груп" відмовлено в праві на отримання бюджетного відшкодування за січень 2016 року на суму 2793568,00 грн.

Разом з тим, зі змісту Акту перевірки вбачається, що податковим органом при перевірці достовірності декларування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість не виявлено зауважень та підтверджено, що фактично за результатами звірки даних, зазначених у розрахунку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2016 року, із даними первинних документів, підтверджено факт оплати платником товарів/послуг.

Більш того, судом встановлено, що спірне податкове повідомлення-рішення від 31.03.2016 № не відповідає вимогам чинного законодавства, прийняте необґрунтовано та без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів платника податків, і цілями, на досягнення яких воно спрямоване.

Отже, матеріалами справи підтверджено правомірність визначення ТОВ "Даніком Груп" суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2016 року у розмірі 2793568,00 грн.

Відповідно до п. 200.12 ст. 200 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У свою чергу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу (п. 200.13 ст. 200 Податкового кодексу України).

Частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість визначений Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 39 від 17.01.2011 (далі - Порядок № 39).

Відповідно до п. 6 Порядку № 39 у разі коли за результатами проведення перевірок платника податку з урахуванням вимог статей 73 і 83 Податкового кодексу України підтверджено достовірність нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, орган державної податкової служби складає висновок про суми відшкодування податку на додану вартість (далі - висновок), в якому зазначає суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

Згідно п. 7 Порядку № 39 орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобов'язаний подати органові державної казначейської служби висновок протягом: трьох робочих днів після закінчення камеральної перевірки податкової декларації платника податку, який має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Пунктом 8 Порядку № 39 визначено, що державна податкова служба надсилає на постійній основі до Державної казначейської служби узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках. Порядок та строки надсилання такої інформації визначаються Державною податковою службою.

Відповідно до п. 9 Порядку № 39 на підставі висновку та узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку, протягом: трьох операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, системно проаналізувавши викладені законодавчі норми, суд дійшов висновку про те, що у разі підтвердження достовірності нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, складання висновку про суму відшкодування податку на додану вартість та його надіслання до органу, що здійснює казначейське обслуговування, є обов'язком податкового органу.

Проте, Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області не виконано обовязку щодо подання висновку із зазначенням узгодженої (підтвердженої) суми бюджетного відшкодування в розмірі 2793568,00 грн. у встановлені пунктом 200.12. статті 200 Податкового кодексу України строки, що призвело до невідшкодування позивачу відповідної суми бюджетного відшкодування протягом встановленого пунктом 200.13 статті 200 Кодексу строку.

Більш того, податковим органом не наведено суду жодних обставин, що могли б слугувати підставою для відмови у наданні позивачу бюджетного відшкодування ПДВ та, відповідно, підставою для неподання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про таке відшкодування, а відтак відповідачем не доведено суду правомірності своєї бездіяльності щодо неподання такого висновку.

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Згідно п. 200.17 ст. 200 Податкового кодексу України джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи бюджету, до якого сплачується податок.

Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2793568,00 грн.

Так, зміст викладених положень Податкового кодексу України та Порядку свідчить, що бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України та Порядком, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації у пятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку.

Тобто чинним законодавством безальтернативно визначений алгоритм дій платника податків, контролюючого органу та органу казначейства у правовідносинах, повязаних з отриманням бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок у банку (системі електронного адміністрування ПДВ).

Цей порядок (алгоритм) не передбачає можливості отримання бюджетного відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями податкових органів, ухвалених за результатами перевірки сум ПДВ, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю.

Саме на такому розумінні положень чинного законодавства наполягає Верховний Суд України в постанові №21-881а15 від 16.09.2015, прийнятій за наслідками перегляду судових рішень в адміністративних справах з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У цій постанові Верховний Суд України дійшов висновку, що відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

У звязку з цим Верховний Суд України зазначив, що рішення судів про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковими з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника ПДВ. В цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобовязання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обовязків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням правової позиції Верховного суду України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зобовязання Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області підготувати та подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про суму податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю "Даніком Груп" з бюджету в сумі 2793568,00 грн. за січень 2016 року підлягають задоволенню.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог податковий орган, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області № 2764/10-02-15-01-20 від 01.04.2016 року щодо не визнання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість за січень 2016 року від 23.03.2016 року податковою звітністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 31.03.2016 року № НОМЕР_5.

Зобов'язати Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області підготувати та подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Даніком Груп" суми податку на додану вартість у розмірі 2 793 568,00 грн. за січень 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніком Груп" сплачений судовий збір в сумі 10000 (десять тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 05 жовтня 2016 р.