Справа № 805/1037/16-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 р. Справа №805/1037/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Пидоненко Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м.Селидове

до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Донецькій області м.Красноармійськ

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2016 року № про застосування штрафної фінансової санкції у розмірі 94202,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2016 року № про застосування штрафної фінансової санкції у розмірі 94202,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначив, що відповідачем було проведено фактичну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за результатами чого складено акт №108/05-16-40/НОМЕР_1 від 22.02.2016 року та прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.03.2016 року № про застосування суми штрафних санкцій у розмірі 94202,75 грн. за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Вважає, податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням норм діючого законодавства. Просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.03.2016 року № про застосування штрафної фінансової санкції у розмірі 94202,75 грн.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову з тих самих підстав, що викладені у письмових заперечення на позов.

З урахуванням вимог статей 41, 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

22 лютого 2016 року посадовими особами Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Донецькій області на підставі наказу №101 від 19.02.2016 року проведено фактичну перевірку позивача ОСОБА_1 з питань дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій. Перевірка здійснювалась у магазині «Сигарети», що належить позивачу розташованому за адресою: м.Красноармійськ, вул. Горького, 86.

За результатами перевірки відповідачем було складено акт №108/05-16-40/НОМЕР_1 від 22.02.2016 року, яким зафіксовано порушення п.1, п. 2, 12, 13 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95/ВР від 06.07.1995 року (зі змінами та доповненнями) та ст. 85 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями).

Згідно пояснень відповідача та відомостей акту, під час проведення перевірки (контрольної закупівлі пачки сигарет «Моnte Саrlo Вlue» на суму 13,15 грн.) встановлено повторне непроведення розрахункової операції через РРО зареєстрований та переведений у фіскальний режим роботи та невидачу розрахункового документу, чим порушено п.п. 1,2,12,13 ст. З Розділу II Закону №265. Крім того, встановлено невідповідність сум готівкових коштів в розмірі 1,92 грн. При інвентаризації готівкових коштів встановлено, що залишок готівки на місці проведення розрахунків складає 300 грн., а згідно даного звіту РРО (записи в РК з початку робочого дня) сума від реалізації товарів складала 298,08 грн (акт інвентаризації - додаток 2 до акту), чим порушено п.13 ст. 3 Закону №265.

Зазначив, що станом на 10.02.2016 (початок перевірки) позивачем не надано дозвільних та реєстраційних документів до перевірки на вимогу перевіряючих, чим порушено ст.85 ПК України.

Перевіркою встановлено, що в реалізації знаходився товар, облік якого не ведеться в порядку встановленому законодавством, а саме на торговому об'єкті відсутні накладні, товарно-транзитні накладні, сертифікати відповідності та інші перевірені документи на реалізований товар, зазначений у додатку 3 до акту перевірки на загальну суму 61346,00 грн., чим порушено п. 12 ст.3 Закону №265.

До прийняття податкового повідомлення-рішення позивачем частково були надані до відповідача документи на реалізований товар на загальну суму 14251,20 грн. (згідно листа 1655/Б від 29.02.2016) як були враховані, проте на суму 47094,80 грн. документи надані не були.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.03.2016 року №, яким до ОСОБА_1 на підставі п.п. 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та пункту 1 статті 17, статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95/ВР від 06.07.1995 року (зі змінами та доповненнями) за порушення пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 року застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 94202,75 грн.

Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.75.1.3 ст.75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно із п.п. 80.2.7 п. 80.2. та п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України, передбачений порядок проведення фактичних перевірок.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п. 80.7 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як вже зазначалось раніше, контролюючим органом під час проведення фактичної перевірки магазину, в якому здійснює господарську діяльність позивач, встановлено факт не проведення через зареєстрований, опломбований, переведений у фіскальний режим роботи РРО розрахункову операцію (закупівлю) на суму 13,15 грн. та не надано розрахункового документу, встановленої форми на руки покупцю.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закону №265/95-ВР) визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно пунктів 1 та 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок та видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно зі статтею 2 зазначеного Закону розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 28 серпня 2013 року №417, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року за №1618/24150 (надалі - Порядок).

Вказаний Порядок поширюється на книги обліку розрахункових операцій і розрахункові книжки, що використовуються суб'єктами підприємницької діяльності при здійсненні розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Пунктом 6 розділу ІІ глави 4 Порядку передбачено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2002 року №199 (надалі - Постанова №199) затверджено вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, відповідно до яких реєстратор розрахункових операцій повинен забезпечувати формування та друкування таких денних звітів як Х-звіт та Z-звіт.

Відповідно до статті 10 Закону України №265/95-ВР зазначено перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, а також граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), при перевищенні якого застосування реєстраторів розрахункових операцій є обов'язковим, встановлюються Кабінетом Міністрів України за поданням центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної економічної, фінансової політики. Розрахункові книжки не застосовуються у випадках здійснення підприємницької діяльності, визначених статтею 9 цього Закону.

Пунктом 6 статті 9 Закону №265/95-ВР передбачено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, фізичними, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Доказів того, що позивач є платником єдиного податку до суду не надано.

За таких обставин, відповідач правомірно застосував до позивача вищезазначений штраф за порушення пунктів 1,2 статті 3 Закону України 265/95-ВР, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

З матеріалів справи також вбачається, що контролюючим органом під час проведення фактичної перевірки магазину, в якому здійснює господарську діяльність позивач, встановлено відсутність дозвільних та реєстраційних документів та підтверджуючих документів на товар, чим порушено встановлений порядок ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації, на суму 47094,80 грн.

Згідно з п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Статтею 20 Закону № 265/95-ВР передбачено, що до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З пояснень позивача вбачається, що видаткові накладні і накладні на внутрішнє переміщення надавались відповідачу під час проведення фактичної перевірки.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ані позивачем, ані його представником, додаткові документи, окрім документів на реалізований товар на загальну суму 14251,20 грн. до контролюючого органу до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення надано не було та доказів протилежного суду не надано.

Згідно з пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно абзацу 2 п.44.7 ст.44 Податкового кодексу України протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Крім того, станом на момент звернення з даним позовом до суду, позивачем до контролюючого органу також не надано підтверджуючих документів, які були відсутні під час проведення перевірки.

Проте, в ході розгляду справи позивачем таки було надано копії, дублікати та оригінали первинних документів до матеріалів справи.

Суд дослідивши такі документи встановив наступне.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-ХІV).

Відповідно до статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Згідно відомостей наданих позивачем дублікатів накладних (№КМ-5 від 05.02.2016 року, №КМ16-000002188 від 12.01.2016 року, №КМ16-000010182 від 06.02.016 року, №КМ15-000076003 від 19.12.2015 року, №КМ-16-000000103 від 02.01.2016 року, №КМ-16-000003335 від 15.01.2016 року, №КМ16-000009681 від 05.02.2016 року, №КМ16-000000104 від 02.01.2016 року), вбачається, що покупцем є ОСОБА_1 згідно ліцензій №052115190 зі строком дії 28.03.2016 року, №052115111 строком дії 28.03.2016 року та №91 строком дії ліцензії 16.08.2016 року, проте до суду надано оригінал для огляду та копію до матеріалів справи ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами з терміном дії з 29.09.2015 року по 29.09.2016 рік за №05/21/15/1/13619, тобто не співпадають місце реалізації тютюнових виробів, відповідно до ліцензії, дата та номер ліцензії.

Крім того, згідно п.1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність №481, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 року за №481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за N1686/24218 та відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Проте, позивачем не надано ані до перевірки, ані до суду книги обліку доходів і витрат, які б підтверджували наявний облік.

Таким чином, надані копії, дублікати та оригінали первинних документів не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки вони не є належним доказом обліку реалізованого товару, здійсненого в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Крім того, суд зауважує, що згідно відомостей відповідача, позивач по іншим торговим точкам (у справах №805/1039/16-а та №805/1040/16-а) допустив маніпулювання наданими по цій справі накладними, надавши їх по вказаним справам податковій інспекції для підтвердження обліку і зменшення суми штрафу, а суду на підтвердження неврахованих податковою інспекцією сум.

Щодо встановленого в ході перевірки невідповідності сум готівкових коштів в сумі

1,92 грн., суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки, при інвентаризації готівкових коштів встановлено, що залишок готівки на місці проведення розрахунків складає 300,00 грн., а згідно даного звіту РРО

(записи в РК з початку робочого дня) сума від реалізації товарів складала 298,08 грн, чим порушено п. 13 ст. З Закону №265.

Відповідно п. 13 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265 від 03.07.1995 року суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в

безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на

фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Відповідно до п 6 ст. 33 Закону України «Про Національний банк України»

20.05.1999 № 679-ХІV для забезпечення організації готівкового грошового від обігу банк здійснює визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами визначений Постановою НБУ №637 від 15.12.2004 «Про затвердження про ведення касових операцій у національній валюті в Україні».

Відповідно до п. 1.2 Положення №637, ліміт залишку готівки в касі - граничний

розмір суми готівки, що може залишатися в касі в позаробочий час. Цим же пунктом встановлено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами

банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Згідно пункту 2.2. Положення №637 Порядку, підприємства (підприємці) здійснюють

розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької

діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки

для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Пунктом 2.6 Положення №637 визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Відповідно до п. 3.1 Положення №637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до п. 3.2 Положення № 637 касові операції, що проводяться відповідно

до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,

громадського харчування та послуг», оформляються згідно з вимогами цього Закону.

З підстав викладеного вбачається що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4

Положення оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми

фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у

фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Книгою обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) у відповідності до вимог п. 1.2 вищевказаного Положення визнається прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти. які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Визначення КОРО, наведене у ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів

розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (у відповідній чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) кореспондує вищевказаним нормам п. 1.2 Положення.

Розділом 4 Положення визначений порядок ведення касової книги та обов'язки

касира.

Згідно п. 4.1, п. 4.2, п. 4.3, п. 4.4 Положення з метою забезпечення здійснення

розрахунків готівкою підприємства повинні мати касу, а їх керівники мають забезпечити належне облаштування цієї каси та надійне зберігання готівкових коштів у ній. Якщо з вини керівників не були створені належні умови для забезпечення схоронності коштів під час їх

і транспортування, то вони несуть за це відповідальність у встановленому законодавством України порядку.

Усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Згідно із частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства

України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо

доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 86 Кодексу адміністративного судочинства

України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що

ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивачем до суду не надано доказів на підтвердження належного виконання положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та доказів для спростування доводів відповідача про порушення ним п. 13 ст. 3 Закону України №265.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 6971,79,86,87,94, 99, 104-107, 110-111, 121,122-143, 151-154, 158, 160,162,163, 167,185-186.

254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позовних вимог суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2016 року № про застосування штрафної фінансової санкції у розмірі 94202,75 грн. - відмовити.

Повний текст постанови складено та підписано 10 жовтня 2016 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.