Справа № 826/10328/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

04 жовтня 2016 року №826/10328/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Аблова Є.В., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби
проскасування постанови від 06.06.2016 №51304002 та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 06.06.2016 ВП №51304002, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем Андрієм Тарасовичем та зобов'язання відповідача вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем необґрунтовано відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 24.05.2016, виданого Вищим адміністративним судом України у справі №800/423/15, оскільки відсутність в останньому інформації про боржника, зокрема, його адресу, не є безумовною підставою для відмови у відкритті провадження, оскільки така інформація була додатково зазначена у заяві про відкриття виконавчого провадження.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, заперечень проти позову не надав, з огляду на що розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №800/423/15, виданого 24.05.2016 Вищим адміністративним судом України, про зобов'язання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України розглянути питання щодо рекомендування ОСОБА_1 на посаду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у передбаченому законом порядку з урахуванням встановлених судом обставин винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 06.06.2016 (ВП №51304002).

В обґрунтування вказаної постанови вказано, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі всупереч частині другій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено два боржника, а також не зазначено місцезнаходження боржника, що не дає можливості ознайомити боржника із постановою про відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному статтею 31 Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження у відповідності до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи вказану постанову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема, у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону (пункт 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для відмови у відкритті провадження за виконавчим листом №800/423/15, виданого 24.05.2016 Вищим адміністративним судом України, слугувало те, що вказаний виконавчий документ не відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі всупереч частині другій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено два боржника, а також не зазначено місцезнаходження боржника, а також не зазначено місцезнаходження боржника, що не дає можливості ознайомити боржника із постановою про відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному статтею 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у виконавчому листі №800/423/15, виданого 24.05.2016 Вищим адміністративним судом України, зазначено, що Вищий адміністративний суд України 15.02.2016, розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, постановив зобов'язати Вишу кваліфікаційну комісію суддів України розглянути питання щодо рекомендування ОСОБА_1 на посаду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у передбаченому законом порядку з урахуванням встановлених судом обставин; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 974,40 грн.

В якості боржника у даному виконавчому листі вказано Вищу кваліфікаційну комісію суддів України (Державний бюджет України).

У відповідності до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним (частина друга статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

З аналізу наведених положень вбачається, що чинним законодавством визначено перелік інформації, який має бути зазначений у виконавчому документі, зокрема, повне найменування боржника, його ідентифікаційний код та місцезнаходження.

Водночас, суд звертає увагу, що приписами пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі місцезнаходження та ідентифікаційного коду боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі №6-62цс14 (ЄДРСР №39589412).

При цьому, частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, зазначення у виконавчому листі №800/423/15, виданому 24.05.2016 Вищим адміністративним судом України, в якості боржника Вищу кваліфікаційну комісію суддів України (Державний бюджет) не є свідченням наявності двох боржників, з урахуванням встановленого положеннями частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України порядку стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, враховуючи конституційний принцип обов'язковості судового рішення, яке набрало законної сили, суд дійшов до висновку, що постанова Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження від 06.06.2016 (ВП №51304002) є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на що суд зобов'язує Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №800/423/15, виданим 24.05.2016 Вищим адміністративним судом України, з урахуванням висновків даної постанови.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження від 06.06.2016 (ВП №51304002).

Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №800/423/15, виданим 24.05.2016 Вищим адміністративним судом України, з урахуванням висновків даної постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Аблов Є.В.

Мазур А.С.