Справа № 815/3268/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3268/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року 10 год. 21 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

Позивача ОСОБА_2,

Представника позивача ОСОБА_3,

представника Відповідача Єзерової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування наказів від 07.06.2016 року № 565-О, від 22.06.2016 року № 693-О, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування наказів від 07.06.2016 року № 565-О, від 22.06.2016 року № 693-О, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

Ухвалою суду від 11 липня 2016 року відкрито провадження по справі.

Позивач у судове засідання 04.10.2016 року з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в тому числі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві (т.1, а.с. 3-10).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.05.1995 року він прийняв Присягу державного службовця. Наказом від 08.12.2014р. №208-о на ОСОБА_2 покладено обов'язки заступника начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС. Підставою для звільнення послугував наказ начальника Одеської митниці ДФС Марушевської Ю.Л. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 07.06.2016 року №656-о за порушення Присяги державного службовця. Під час винесення зазначеного наказу ОСОБА_2 перебував на лікарняному в період з 26.05.2016 року по 11.06.2016 року, що підтверджується листками непрацездатності (т.1., а.с. 22-23). 22.06.2016 року позивач отримав лікарняний лист, однак в ніч з 22.06.2016 року на 23.06.2016 року стан здоров'я ОСОБА_2 погіршився та з 23.06.2016 року останній знову перебував в стані тимчасової непрацездатності в зв'язку з захворюванням, що підтверджується листком непрацездатності (т.1., а.с. 24). 23.06.2016 року, незважаючи на хворобу, позивач прибув до Одеської митниці ДФС, щоб передати лікарняний лист до відділу персоналу для нарахування належних виплат, проте в порушення норм КЗпП України та трудових прав ОСОБА_2 надано для ознайомлення накази начальника Одеської митниці ДФС Марушевської Ю.Л. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» №656-о від 07.06.2016 року за порушення Присяги державного службовця та наказ начальника Одеської митниці ДФС Марушевської Ю.Л. від 22.06.2016 року №693-о про звільнення з посади заступника начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС ОСОБА_2, тобто під час фактичного знаходження в стані тимчасової непрацездатності, порушуючи положення ч.3 ст. 40 КЗпП України, ч.4 ст. 74 Закону України «Про державну службу», відповідно до яких не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності або у період перебування працівника у відпустці. Позивач наголошує, що Посадовою інструкцією заступника начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС чітко визначено коло посадових обов'язків, проте оскаржуваний наказ від 07.06.2016 року №656-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідні» містить лише загальні висновки про нібито несумлінне виконання ОСОБА_2 службових обов'язків, як заступника начальника митного поста "Григорівка» Одеської митниці ДФС.

Представник відповідача Одеської митниці ДФС у судове засідання 04.10.2016 року з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, в тому числі, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях (т.1, а.с. 72-81). При цьому зазначено, що позивача звільнено із займаної посади з дотриманням вимог діючого законодавства та згідно з наказом начальника Одеської митниці ДФС Марушевської Ю.Л. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» №656-о від 07.06.2016 року за порушення Присяги державного службовця та наказом начальника Одеської митниці ДФС Марушевської Ю.Л. від 22.06.2016 року №693-о про звільнення з посади заступника начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС ОСОБА_2, на підставі подання дисциплінарної комісії, складеного за результатами службового розслідування, здійсненного на підставі наказу начальника Одеської митниці ДФС №185 від 20.05.2016 року.

Під час розгляду справи суд неодноразово задовольняв клопотання сторін про зупинення провадження у справі для надання обґрунтованих доказів на підтвердження своєї правової позиції по справі та, переконавшись у всебічному з'ясуванні усіх обставин та перевіркою їх доказами, суд встановив наступне.

29.05.1995 року ОСОБА_2 прийняв Присягу державного службовця.

Наказом від 08.12.2014р. №208-о позивача призначено на посаду заступника начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС.

Наказом начальника Одеської митниці ДФС Марушевської Ю.Л. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 07.06.2016 року №656-о було звільнено позивача за порушення Присяги державного служби (т.1., а.с. 32-36).

Наказом від 22.06.2016 року №693-о звільнено з посади заступника начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС ОСОБА_2, дата звільнення позивача вважається 23.06.2016 року (т.1., а.с. 29-30).

Позивач не погоджується із звільненням, вважає його протиправним, в зв'язку з чим звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керувався критеріями, закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд з'ясовує, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Законом України «Про державну службу» як у попередній редакції так і в діючій на теперішній час передбачено, що особа, яка вступає на посаду державної служби вперше набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця.

Так, згідно ч.2 ст.17 Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки". Присяга у зазначеній редакції приймалась позивачем.

Згідно ч.3 ст.21 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.

Відповідно до ч.1 ст. 36 вказаного Закону особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту:"Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов'язки".

Зі змісту рішення Конституційного Суду України від 11.03.2011 року (реєстраційний №2-рп/2011) у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про Вищу раду юстиції" вбачається, що присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового, конституційного, зобов'язання державного службовця. Вона є особистою обіцянкою про вірність служби народові України. У присязі знаходить вияв конституційне положення про те, що джерелом влади є народ України і саме йому адресована присяга, яку складає державний службовець.

Згідно ч.1 ст. 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно п.1 ч.2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» порушення Присяги державного службовця є дисциплінарним проступком.

Згідно ч.1 ст.66 Закону України «Про державну службу» до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Згідно ч.5 ст. 66 Закону України «Про державну службу» звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Частинами 6, 7 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії. За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно положень ч.1 ст. 67 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Частиною 1 ст. 68 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарні провадження ініціюються суб'єктом призначення. Пунктом 2 ч.2 ст.68 Закону України «Про державну службу» передбачено, що на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб'єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб'єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

За приписам ч.ч.1-4 ст. 69 Закону України «Про державну службу» Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", утворює керівник державної служби у кожному державному органі. Дисциплінарна комісія діє у складі не менше шести членів. До складу дисциплінарної комісії включаються державні службовці державного органу, представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу, а також можуть включатися представники громадських об'єднань, які мають досвід роботи у сфері державного управління, державної служби або за юридичним фахом.

Склад дисциплінарної комісії у державному органі затверджується наказом (розпорядженням) керівника державної служби. До складу дисциплінарної комісії у державному органі включаються в однаковій кількості: представники керівника державної служби, визначені ним одноосібно із числа державних службовців цього державного органу; представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу. До складу дисциплінарної комісії можуть включатися експерти або інші представники громадських об'єднань, утворених відповідно до Закону України "Про громадські об'єднання", за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. До складу дисциплінарної комісії повинна бути включена щонайменше одна особа, яка має юридичну освіту не нижче другого (магістерського) рівня та досвід роботи за фахом.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 71 Закону України «Про державну службу» з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування. У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов'язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов'язково. Службове розслідування стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", проводиться дисциплінарною комісією у державному органі. Тривалість службового розслідування не може перевищувати один місяць. За потреби зазначений строк може бути продовжений суб'єктом призначення, але не більш як до двох місяців. До участі у проведенні службового розслідування суб'єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, можуть залучатися відповідні фахівці.

Згідно ч. 9 ст. 71 Закону України «Про державну службу» за результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності. Висновок, складений за результатами проведеного службового розслідування центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, передається Комісії.

Відповідно до вимог ч.ч. 9-11 ст. 69 Закону України «Про державну службу» Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення. Суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Згідно ч.4 ст. 74 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.

Зі змісту висновку дисциплінарного провадження вбачається про системні недотримання посадовими особами митного поста «Григорівка» вимог чинного законодавства з питань державної митної справи та неналежний контроль з боку керівництва митного поста «Григорівка».

Водночас, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у наказі від 07.06.2016 року №656-о не вказано подію та її дату, перелік порушень посадових обов'язків, посилань на статті нормативно-правових актів, положення яких, на думку відповідача, створюють склад дисциплінарного проступку, за яке може бути накладено стягнення у вигляді звільнення з державної служби, та які могли бути кваліфіковані як порушення Присяги державним службовцем внаслідок несумлінного виконання останнім своїх обов'язків. В оскаржуваному наказі відсутні вказівки на конкретні дії чи бездіяльність ОСОБА_2, які призвели до порушення Присяги державного службовця.

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України, ч.4 ст. 74 Закону України «Про державну службу» не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності або у період перебування працівника у відпустці.

Відповідачем, в порушення ч.3 ст 40 КЗпП України, ч.4 ст. 74 Закону України «Про державну службу», оскаржувані накази винесено під час перебування ОСОБА_2 на лікарняному в період непрацездатності з 26.05.2016 року по 11.06.2016 року та з 23.06.2016 року, що підтверджується листками непрацездатності (т.1., а.с. 22-24).

Підставою для прийняття оскаржуваних наказів є подання дисциплінарної комісії (без зазначення дати) (т.1., а.с. 64-66), складеного за результатами службового розслідування, здійсненого на підставі наказу начальника Одеської митниці ДФС №185 від 20.05.2016 року, як це зазначено в тексті наказу №656-о від 07.06.2016 року (т.1., а.с. 32-36).

Як зазначалось вище, згідно з ч.ч. 1-3 ст.69 Закону України «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Дисциплінарна комісія діє у складі не менше шести членів. До складу дисциплінарної комісії включаються службовці органу, представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу, а також можуть включатися представники громадських об'єднань, які мають досвід роботи у сфері державного управління, державної служби або за юридичним фахом.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника Одеської митниці ДФС №184 від 20.05.2016 року (т.1., а.с. 11), в порушення приписів ст. 69 Закону України «Про державну службу», створено комісію в кількості трьох осіб - працівників державного органу Одеської митниці ДФС для проведення службового розслідування в межах дисциплінарного провадження відносно начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС, до якого не було включено представників виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців.

Проте позивач займав посаду заступника начальника митного поста «Григорівка», жодних наказів про покладення обов'язків виконуючого обов'язки митного поста «Григорівка» на ОСОБА_2 не було.

Окрім того, суд зазначає, що на момент проведення службового розслідування та в період з 01.12.2015 р. по 19.04.2016 р., тобто період за який було проведено службове розслідування існувало дві посади заступника начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС, одну з яких обіймав позивач, а іншу ОСОБА_6 При цьому, посадові інструкції заступників тотожні, про що повідомив представник відповідача під час розгляду справи. Відтак, є необґрунтованим висновок відповідача щодо неналежного стану контролю керівництвом митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС за діями підлеглих саме в особі позивача.

Окрім того, суд зазначає, що позивач не виконував обов'язки начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС у весь перевіряє мий період, а саме з 01.12.2015 р. по 19.04.2016 р., а відтак, службове розслідування було проведено упереджено.

Крім того, слід зазначити, що висновок про наявність чи відсутність у діях заступника начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС ОСОБА_2 дисциплінарного проступку та підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 (т.1., а.с. 97-105), датовано 26.05.2016 року, проте опис матеріалів дисциплінарної справи, сформованої у рамках дисциплінарного провадження, здійсненого відповідно до наказу Одеської митниці ДФС від 20.05.2016р. №184 відписано 23.05.2016року, що є порушенням складання матеріалів дисциплінарної справи.

Як вбачається з наказу від 27.04.2016 року №385 п.4.11 зобов'язано керівництво Одеської митниці ДФС розглянути питання про притягнення до відповідальності посадових осіб Одеської митниці ДФС за встановлені перевіркою порушення та недоліки у організації роботи. Відповідно до наказу від 27.04.2016 року №385 та розпорядження від 14.03.2016 року № 66-р було проведено службове розслідування та дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_2

Відповідно до інформації, наданою Головою дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Одеської митниці ДФС Волинцем О.Б., станом на 01.06.2016 р. дисциплінарні провадження на виконання п.4.11 п. 4 наказу ДФС №385 не здійснюються.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені вище факти та обставини, суд дійшов висновку, що обставини, які стали підставами для проведення відносно позивача службового розслідування та відображені у висновку службового розслідування та в оскаржуваних наказах відносно ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що при винесенні спірних наказів в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення, відповідач діяв у спосіб, що не передбачений Конституцією та законами України; необґрунтовано та без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів ОСОБА_2 і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 достатньо та належно обґрунтував свої позовні вимоги. Його доводи про незаконне накладення на нього дисциплінарного стягнення, чим порушені його конституційні права та гарантії, повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Також, на підставі положень ч.ч. 2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що накази від 07.06.2016 року № 565-О, від 22.06.2016 року № 693-О є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України за № 2 від 06.03.2008р. "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно субсидіарно застосовувати законодавство про працю, зокрема КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 98.02.1995р., цей порядок застосовується серед іншого у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п.5 вказаного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

З довідки Одеської митниці ДФС № 239 від 30.08.2016р.що за два місяці, що передували звільненню позивача, зокрема: квітень, травень 2016р., середньомісячна заробітна плата позивача складає 5988, 80 грн.

Враховуючи наведене, на користь позивача має бути стягнуто з Одеської митниці ДФС середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23.06.2016 року по 20.09.2016 року у сумі 9131, 70 грн.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 04.10.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2,7, 8, 9, 11, 59-163, 167, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування наказів від 07.06.2016 року № 565-О, від 22.06.2016 року № 693-О, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку- задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати накази Одеської митниці ДФС від 07.06.2016 року № 656-О , від 22.06.2016 року № 693-О.

Поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника митного поста «Григорівка» Одеської митниці ДФС.

Стягнути з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23.06.2016 року по 20.09.2016 року у сумі 9131, 70 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 2994 грн.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 94 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови підписано суддею 10.10.2016 року.

Суддя О.М. Тарасишина

.