Справа № 208/3516/16-а
Суддя: Похваліта С. М.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/3516/16-а
№ провадження 2-а/208/125/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2016 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Похвалітої С.М.,

При секретарі Шешуревої Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення та зобовязати вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська із позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення та зобовязати вчинити певні дії.

Так, у своєму позові позивач просить суд визнати протиправним рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року про відмову поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1; зобовязати Дніпродзержинське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням всіх підвищень, надбавок, доплат, передбачених законодавством як не працюючому пенсіонеру, починаючи з 07 жовтня 2009 року.

У своєму позові позивач посилався на те, що до січня 1997 року він проживав у Баглійському районі міста Дніпродзержинська, отримував пенсію за віком, надалі виїхав на постійне місце мешкання до Ізраїлю, у звязку з чим виплату пенсії було припинено. 27 квітня 2016 року представник позивача звернувся із заявою до відповідача про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком. Рішенням від 06 травня 2016 року відповідачем зазначено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто, не подано паспорт, або документ, що засвідчує місце проживання. Вважає протиправним рішення щодо відмови в поновленні виплати пенсії.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявився, надав суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, надав суду заперечення, у якому просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази надані сторонами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 до січня 1997 року проживав у Баглійському районі міста Дніпродзержинська та отримував пенсію за віком, надалі виїхав на постійне місце мешкання до Ізраїлю, у звязку з чим виплату пенсії було припинено.

27 квітня 2016 року представник позивача звернувся із заявою до відповідача про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Рішенням від 06 травня 2016 року Дніпродзержинське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відмовило ОСОБА_1 у поновленні пенсії за віком, у звязку з тим, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а не за місцем проживання представника пенсіонера.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, частково, або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Отже, з 7.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Окрім цього, суд вважає, що через те, що позивач не може зявитися до органу, що здійснює призначення пенсі, не може бути підставою для обмеження його конституційного права, як громадянина України, на пенсійне забезпечення.

Таким чином, позивач, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, тому як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається заява. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення/перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії за віком є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

У звязку з викладеним суд вважає, що рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року про відмову поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним та вважає необхідним зобовязати Дніпродзержинське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням всіх підвищень, надбавок, доплат, передбачених законодавством як не працюючому пенсіонеру, починаючи з 07 жовтня 2009 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 24, 46 Конституції України, ст.ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 8, 11, 19, 24, 159-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення та зобовязати вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправним рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року про відмову поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобовязати Дніпродзержинське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням всіх підвищень, надбавок, доплат, передбачених законодавством як не працюючому пенсіонеру, починаючи з 07 жовтня 2009 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Похваліта С. М.