Справа № 263/10027/16-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Васильченко О.Г.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року справа №263/10027/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2016 року в справі № 263/10027/16-а за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі, Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядового поліції Сухарєва Яна Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії АР № 330443 ПС2 від 05.08.2016, винесену інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядовим поліції Сухарєвим Яном Геннадійовичем про накладення адміністративного стягнення, а провадження в адміністративній справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не дослідження обставин справи та наданих доказів, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що керуючи автомобілем позивач не розмовляв по телефону, а лише тримав ріку поруч з головою, проте співробітник патрульної поліції, так само як суд першої інстанції, не врахував цих пояснень. Окрім цього апелянт зауважує, що інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядовий поліції Сухарєв Я. Г. не надав йому можливості дати письмові пояснення до постанови про накладення адміністративного стягнення та безпосередньо саму постанову.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі просить розглянути її без його участі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4, керуючи автомобілем KIA RIO, державний номер НОМЕР_1, 05.08.2016 у проміжок часу 11-00 - 12-00 отримав дзвінок на мобільний телефон та зупинився по бул. Шевченка, щоб провести розмову. Після закінчення розмови позивач продовжив рух, тримаючи руку біля вуха.

Почувши звуковий сигнал автомобіля патрульної поліції, ОСОБА_4 зупинив автомобіль із дотримання вимог Правил дорожнього руху та дізнався від інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядового поліції Сухарєва Я. Г., що ним було порушено пункт 2.9 «д» Правил дорожнього руху, а саме: користування засобом зв'язку під час руху, тримаючи його в руці.

На заперечення позивача, що він не розмовляв по телефону, співробітник патрульної поліції повідомив про фіксацію правопорушення відеореєстратором.

Після надання ОСОБА_4 усних пояснень з приводу скоєння ним адміністративного правопорушення, інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядовий поліції Сухарєв Я. Г. склав стосовно нього постанову від 05.08.2016 серія АР № 330443 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн за порушення пункту 2.9 «д» Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_4 не погодившись з діями співробітника патрульної служби та вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалюючи рішення по суті спірних правовідносин колегія суддів виходила з наступного.

Частиною 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність, зокрема, за користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно з п. 2.9 «д» Правил дорожнього руху України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Аналізуючи наведені норми суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що чинним законодавством не встановлено, який конкретно характер має носити користування засобом зв'язку, тобто заборонено будь-яке користування засобом зв'язку, у спірних правовідносинах - мобільним телефоном, тримаючи його в руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є лише одним із можливих видів доказів наряду зокрема і з протоколом про адміністративне правопорушення.

Колегією суддів було досліджено наявний в матеріалах справи відеозапис скоєння правопорушення та подальших пояснень позивача з приводу факту скоєння ним адміністративного правопорушення.

Так зазначеним відеозаписом спростовуються доводи апелянта, що він тримав ліву руку біля вуха, адже під час надання усних пояснень ОСОБА_4 вказав, що по телефону він не розмовляв, у той же час у власному автомобілі йому не заборонено тримати мобільний телефон так, як він бажає. Тобто з відеозапису вбачається, що апелянт не заперечував факт тримання телефону в руці.

З приводу посилання ОСОБА_4, що інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядового поліції Сухарєв Я. Г. не надав йому можливості дати письмові пояснення до постанови про накладення адміністративного стягнення на окремому аркуші та саму постанову серія АР № 330443, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З відеозапису вбачається, що позивач, після надання усних пояснення, виявив бажання продовжити рух та отримати копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху засобами поштового зв'язку.

Також ОСОБА_4 звертає увагу суду апеляційної інстанції, що його представник був позбавлений передбачених ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України прав, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, знайомитися з технічним записом, журналом судового засідання, робити із матеріалів справи виписки, знімати копії з матеріалів справи.

Проте, матеріалами справи підтверджено, що представник позивача ОСОБА_6 отримав копію відеозапису, наданого в судовому засідання, та ознайомився з матеріалами справи, за винятком протоколу судового засідання.

При цьому положеннями ст. 45 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що протокол складається про вчинення окремої процесуальної дії поза залою судового засідання або під час виконання судового доручення.

Оскільки судове засідання проводилося в Жовтневому районному суді м. Маріуполя Донецької області, протокол судового засідання складатися не міг, а доводи апеляційної скарги з приводу його відсутності не підлягають задоволенню.

Факт проведення судового засідання підтверджується журналом судового засідання та аудіо-диском із звукозаписом судового засідання від 29.08.2016.

Таким чином, матеріалами справи спростовано доводи ОСОБА_4, викладені в апеляційній скарзі, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов не підлягає задоволенню через недоведеність матеріалами справи вимог позивача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну ОСОБА_4 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2016 року в справі № 263/10027/16-а за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі, Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі рядового поліції Сухарєва Яна Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2016 року в справі № 263/10027/16-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук