Справа № 813/2988/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року № 813/2988/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Булавко О.З.

з участю позивача - ОСОБА_2,

представників

від позивача - ОСОБА_3;

від відповідача - Дубик А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції (надалі Стрийська ОДПІ) Головного управління ДФС у Львівській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Стрийської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.07.2016 року за №35033-13.

Позивач в позовній заяві стверджує, що його автомобіль не може вважатись об'єктом оподаткування відповідно до ст.267 ПК України зважаючи на те, що його середньоринкова вартість становить менше 1033500 грн. 00 коп., що є грошовим вираженням 750 розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Так, відповідно до розрахунку проведеного на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку при внесенні даних про автомобіль позивача згідно інформації з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та показників пробігу автомобіля станом на дату винесення оскаржуваного рішення відповідача, його середньоринкова вартість становить 840685 грн. 85 коп. Також, зазначає позивач, відповідачем не надано розрахунку відповідного податкового зобов'язання, необґрунтовано його розрахунок, що суперечить вимогам податкового законодавства. Окрім того, продовжує позивач, рішення Миколаївської міської ради від 29.01.2016 року за №55 «Про встановлення транспортного податку на території міста Миколаєва» прийняте з порушенням чинного законодавства та підлягає виконанню з 2017 року, а не 2016 рок, який в даному випадку є плановим роком в розумінні ст.12 ПК України.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених міркувань, просять позов задовольнити.

Відповідач в письмових запереченнях на адміністративний позов зазначає, що автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.02.2016 року за №3252-08/4797-03 внесений в перелік транспортних засобів, середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати. Крім того, контролюючий орган вважає, що в даному випадку слід застосовувати положення підп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити вважає, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийнято правомірно та є законним.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 954730, позивачем 12.04.2014 року було зареєстровано легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2967 куб. см.

19.07.2016 року Стрийською ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення за №35033-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 грн. 00 коп.

Дане податкове повідомлене оскаржувалось платником податків в адміністративному податку, однак, скарга була залишена без розгляду.

Позивач не погодившись з визначенням податкового зобов'язання оскаржив згадане податкове повідомлення-рішення до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до положень підп.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Як передбачено, підп.14.1.251 п.14.1 ст.14 цього ж Кодексу, транспортними засобами, що використовувалися, вважаються транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Реєстраційним документом, у даному випадку, згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків національних та міжнародного посвідчень водіїв і документів, необхідних для реєстрації транспортних засобів» від 31 січня 1992 року №47, з наступними змінами та доповненнями є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Судом встановлено, що на час винесення спірного податкового повідомлення - рішення середньоринкова вартість автомобіля позивача, яка була визначена уповноваженим органом державної влади за встановленою методикою, складала 840685 грн. 85 коп. (http://www.me.gov.ua/Vehicles/CalculatePrice?lang=uk-UA).

При цьому, судом не беруться до уваги посилання контролюючого органу на лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.02.2016 року за №3252-08/4797-03, оскільки наведені норми пов'язують визнання вартості автомобіля з методикою, а не внесення такого автомобіля до переліку транспортних засобів.

Таким чином, з врахуванням положень підп.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України, автомобіль позивача не являвся об'єктом оподаткування транспортним податком, а в позивача був відсутній обов'язок його сплати.

Крім того, не можна залишити поза увагою і те, що транспортний податок у відповідності до підп.10.1.1 п.10.1 ст.10 та підп.265.1.2 п.265.1 ст.265 ПК України, відноситься до місцевих податків.

Одним із принципів податкового законодавства згідно положень підп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України є стабільність, зміст якого полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Дана норма кореспондується з положеннями підп.12.3.4 п.12.3 ст.12 цього ж Кодексу, згідно якої рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Частиною 1 статті 3 БК України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

В даному контексті, судом взято до уваги позицію Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при внесенні змін до порядку оподаткування (принцип стабільності податкового законодавства), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

В матеріалах справи наявне рішення Миколаївської міської ради Львівської області від 29.01.2016 року за №55 «Про встановлення транспортного податку на території міста Миколаєва на 2016 рік». Відповідно до п.3 даного рішення, транспортний податок вводиться в дію з 1 січня 2016 року.

А відтак, враховуючи наведені норми, практику Європейського суду з прав людини та дату рішення органу місцевого самоврядування, яким встановлено транспортний податок, суд вважає що обов'язок зі сплати цього податку у фізичних осіб виникає з 2017 року - наступного бюджетного періоду.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача на підп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України, оскільки умовою застосування такого є неприйняття рішення органом місцевого самоврядування, а у спірних правовідносинах Миколаївською міською радою приймалось рішення за №55 від 29.01.2016 року, про встановлення транспортного податку.

Щодо посилань позивача на порушення форми та порядку надіслання податкового повідомлення-рішення, то такі не можуть бути покладені в основу судового рішення з урахуванням критерію пропорційності.

Наведені висновки суду спростовують заперечення відповідача та підтверджують протиправність спірного акта індивідуальної дії.

При цьому, слід зазначити, що нормами Податкового кодексу України не передбачено складення акта перевірки у спірному випадку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати, прийняте Стрийською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області, податкове повідомлення-рішення від 19.07.2016 року за №35033-13.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_2, який мешкає за адресою АДРЕСА_1, 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

4.Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 жовтня 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк