Справа № 344/3310/16-а,2-а/344/192/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 р. Справа № 876/5858/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 червня 2016 року про залишення без розгляду позовної заяви в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

17 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області з розрахунку позивачу пенсії по інвалідності першої групи загального захворювання по шифру 415 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» неправомірними з 19 березня 2008 року по 07 червня 2011 року так як пенсія призначена з порушенням чинного законодавства та матеріального права; визнання дій управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області з розрахунку позивачу пенсії на загальних підставах по шифру 150 згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» неправомірним з 08 червня 2011 року так як пенсія призначена з порушенням чинного законодавства; при нарахуванні пенсій взяти заробіток позивача з персоніфікованого обліку за 2 останні роки перед інвалідністю згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до вимог ст. ст. 49, 51, 55, ч. 2 ст. 56, 67, 70, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. ст. 15, 13 «б», 23, 25, 29, 33, 87, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 19 березня 2008 року по 07 червня 2011 року з компенсацією втрати частини пенсії, що утворилася; зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до вимог ст. 49, 51, 55, ч. 2 ст. 56, 67, 70, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. ст. 15, 13 «б», 23, 25, 29, 33, 87, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 08 червня 2011 року (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 червня 2016 року у справі № 344/3310/16-а вказаний адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржено позивачем ОСОБА_1, який покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування поданої апеляційної скарги, зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги того, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише після того, як отримав у кінці квітня 2016 року відповідь управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, яка й підтвердила неправомірність дій відповідача.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду за вказаний період без поважних причин, а відтак слід застосувати наслідки передбачені ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, нормам процесуального права та є помилковими з таких міркувань.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В силу вимог ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із вищенаведеного вбачається, що законодавець чітко передбачив можливість особи в шестимісячний строк оскаржити рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень в разі порушення таким його прав, свобод та інтересів, а також можливість поновлення такого строку в разі його пропуску з поважних причин.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених та наявних доводів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 17 березня 2016 року звернувся до суду із позовом про неправомірні, на його думку, дії УПФ, вчинені ним щодо зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки поверхнево з'ясував істотні обставини справи, та належним чином не перевірив, коли саме позивач дізнався про порушення своїх прав, враховуючи при цьому покликання позивача на те, що докази, які доводять неправомірність дій управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області у повному обсязі ОСОБА_1 отримано лише в кінці листопада 2015 року та в кінці квітня 2016 року.

Також, слід звернути увагу на те, що порушення на яке вказує позивач у поданому ним адміністративному позові, є триваючим, оскільки почалось з моменту початку виконання управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року про здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу.

Судом першої інстанції не встановлено характер спірних правовідносин, а також моменту з якого позивачу дійсно стало відомо про порушення його прав щодо невиплати пенсії у належному розмірі.

Вказане свідчить, що висновки суду першої інстанції про обізнаність позивача щодо порушення його прав УПФ зроблені необґрунтовано та безпідставно, а відтак не можуть бути покладені в основу судового рішення та відповідно не можуть бути причиною позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до суду.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, апеляційний суд вважає, що в суду першої інстанції не було правових підстав для висновку про те, що позивачем пропущено без поважних причин встановлений ст.99 КАС України строк для звернення до адміністративного суду.

Більше того, слід зазначити, що відповідно до положень ст.55 Конституції України держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні по справі «ОСОБА_2 проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно висновків, викладених у п.п.23,25 Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом у зв'язку із чим такий прийшов до передчасного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, чим фактично позбавив його можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив право позивача на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необєктивно і всебічно не зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому таку слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 202, 205, 206, ч. 2 ст. 211, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 червня 2016 року про залишення без розгляду позовної заяви в справі № 344/3310/16-а скасувати.

Справу № 344/3310/16-а направити для продовження розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

ОСОБА_2

Ухвалу складено в повному обсязі 04 жовтня 2016 року.