Справа № 229/2549/16-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Рагозіна С. О.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року справа №229/2549/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., при секретарі судового засідання Святодух О.Б., за участю позивача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року у справі № 229/2549/16-а за позовом ОСОБА_2 до Дружківського міського відділу державної виконавчої служби про визнання незаконною постанови про накладення штрафу та її скасування,-

ВСТАНОВИВ :

09 серпня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що 27 липня 2016 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції ОСОБА_3 була винесена постанова про накладення на ОСОБА_2 штрафу за невиконання законних вимог державного виконавця на підставі ст.ст. 11,89 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не виконав рішення господарського суду Запорізької області від 21 травня 2015 року. Цим рішенням ОСОБА_2 було зобов'язано повернути Дружківській міський раді земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 звільнивши її від торгівельного павільйону. ОСОБА_2 вважає постанову про накладення на нього штрафу незаконною, оскільки виконати рішення він не може з об'єктивних причин. 03 березня 2015 року він продав цей торгівельний павільйон ОСОБА_4, і цей павільйон після продажу залишився на земельній ділянці по АДРЕСА_1, тобто на земельній ділянці, яка була передана йому в оренду Дружківською міською радою. Після продажу він не має можливості розпоряджатися торгівельним павільйоном і вирішувати питання щодо звільнення земельної ділянки від торгівельного павільйону. Про цей факт він повідомляв начальника відділу виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції.

Позивач просив визнати постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції від 27 липня 2016 року про накладення на нього штрафу незаконною та скасувати її.

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року у справі № 229/2549/16-а у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що продав торгівельний павільйон ОСОБА_4, у зв'язку з чим не має права розпоряджатися павільйоном та звільнити земельну ділянку. Також зазначає, що ОСОБА_4 планує у подальшому проводити підприємницьку діяльність та вирішити питання про надання земельної ділянки у оренду під цей павільйон.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте своїм правом бути присутнім в судовому засіданні не скористався. Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що з пояснень свідка ОСОБА_4, встановлено, що він придбав у ОСОБА_2 торгівельний павільйон, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Разом з тим, рішення Господарського суду Запорізької області від 21 травня 2015 року №908/2162/15-г набуло чинності, воно не переглядалося за нововиявленими обставинами, ані державний виконавець, ані заінтересована сторона не зверталися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, а тому це рішення підлягає виконанню.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Частиною першою статті 181 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 1222 скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Колегія суддів зазначає, що оскаржена постанова відповідача від 27.07.2016 року про накладення штрафу за невиконання законних вимог державного виконавця, прийнята при примусовому виконанні наказу Господарського суду Запорізької області від 05.11.2015 року, що виключає можливість розгляд даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України щодо застосування норм права у спорах цієї категорії, неодноразово висловленій, зокрема у постановах від 30 червня і 1 грудня 2015 року (№№ 21-278а15, 21-3404а15 відповідно).

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Відповідно до ч.2 ст.157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений невірний висновок про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. 157 п.1 ч.1, ч.2, ст. 195, ч.1 п.2, ст. 199 ч.1 п.4, ст.202 ч.1 п.4, ст. 203 ч.1, ст. 205 ч.1 п.4, ст. 206, ст. 212, ст.244-2, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року у справі № 229/2549/16-а - задовольнити частково.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року у справі № 229/2549/16-а за позовом ОСОБА_2 до Дружківського міського відділу державної виконавчої служби про визнання незаконною постанови про накладення штрафу та її скасування - скасувати.

Провадження у справі № 229/2549/16-а за позовом ОСОБА_2 до Дружківського міського відділу державної виконавчої служби про визнання незаконною постанови про накладення штрафу та її скасування - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 право звернення з цим позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 12 жовтня 2016 року.

Головуючий: А.А. Блохін

Судді: Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок