Справа № 813/856/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 р. Справа № 876/5237/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника позивача Васьківа І.В.,

представника відповідача Антонюка І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» та Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року у справі за позовом Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби, яким просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.10.2015 року № /424, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 2163847,50 грн., в тому числі 1442565,00 грн. за основним платежем і 721282,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби від 27.10.2015 року № /4221 в частині збільшення ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 421993,88 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що реальність проведених операцій позивача з ТзОВ «Кальтаір», ТОВ «Ретус», ТзОВ ВКП «Промислово-Будівельна група», ПВКП «Укрметалцентр», ПП «Велес», ПП «Бурштин-Львів», ТзОВ «Галтехпостач», ТзОВ «Логістика Дистриб'юдія Сервіс», ТзОВ «Стек-комп'ютер», ТзОВ «Оріон» ЛТД, ТзОВ «Кварц постач», ТзОВ «Контракт Менеджмент», ТзОВ «Крафт електрик», ТОВ «Промекспосервіс», ТзОВ «Техінструменткомплект», а відтак правомірність задекларованого податкового кредиту за результатами цих операцій в сумі 421993,88 грн., підтверджується належними первинними документами, а саме договорами, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями про оплату товарно-матеріальних цінностей, накладними на відпуск отриманого товару кінцевим споживачам, прихідними ордерами, актами приймання-передачі товару, банківськими виписками про оплату відпущених товарно-матеріальних цінностей кінцевим споживачам та іншими документами, які містяться в матеріалах справи. Також, на думку суду, видані позивачу вказаними контрагентами податкові накладні відповідали вимогам законодавства і їх юридична дійсність відповідачем не оспорюється. А відсутність товарно-транспортних накладних, на що посилається відповідач, не являється підставою для беззаперечного висновку щодо завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки зазначені документи є обов'язковими у разі оподаткування операцій за договором перевезення, а не договору постачання, який було укладено позивачем із його контрагентами. Щодо взаємовідносин позивача з ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» суд врахував, що за фактом фіктивності даного підприємства порушено декілька кримінальних проваджень, в рамках яких в якості свідка була допитана керівник підприємства, яка повідомила про непричетність до його діяльності, в тому числі підписання первинних документів. Такі обставини, на думку суду, не можуть не враховуватись, оскільки ознаки фіктивного підприємства несумісні з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами. Тому суд дійшов висновку про невідповідність даних податкового обліку позивача за операціями із вказаним контрагентом критеріям документальної підтвердженості, в зв'язку з чим формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість в розмірі 1741853,62 грн. є протиправним.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили сторони.

Позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки суд порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати і прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач вважає, що суд неповно з'ясував обставини справи, порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, працівники Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби провели позапланову виїзну перевірку ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість за 2012-2014 роки, за результатами якої складено акт від 08.10.2015 року № 145/28-06-42-10/20770332.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість в періоді, який перевірявся, на загальну суму 1442565,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби прийняла податкове повідомлення-рішення від 27.10.2015 року № /424, яким ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 2163847,50 грн., в тому числі 1442565,00 грн. за основним платежем і 721282,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткову протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з наступних підстав.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. пп. 14.1.156, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом, а податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п. п. 200.1, 200.2 ст. 200 цього Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.6 даної статті податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 даної статті податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Проте зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.

19.09.2012 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» (замовник) уклало з ТзОВ «Кальтаір» (виконавець) договір на ремонт маневрового тепловоза ЧМЕ-2 № СВРЗ-02-15-12-94/Ю (з врахуванням змін, внесених додатковими угодами), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, виконати капітальний ремонт з модернізацією маневрового тепловоза ЧМЕ-2.

Фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором підтверджується наданими позивачем копіями переліку планових ремонтних робіт, протоколу узгодження договірної ціни, планового кошторису та розшифровок до нього, специфікації до договору, акту виконаних робіт, акту перевірки технічного стану локомотива, призначеного для пересилки у недіючому стані, накладної на відправку локомотива і податкової накладної, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

При цьому, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про те, що неможливо встановити транспортування та зберігання тепловоза в зв'язку з відсутністю відповідних документів, а також документів, які б підтверджували подальше використання придбаних товарно-матеріальних цінностей в господарській діяльності, оскільки, як правильно зазначив суд, між позивачем та ТзОВ «Кальтаір» укладено договір підряду, а не поставки товарно-матеріальних цінностей, а факт транспортування тепловоза після ремонту підтверджується накладною від 21.03.2014 року.

Також згідно з договором підрядник має право залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), а ремонт тепловоза позивача здійснюється на ремонтній базі ТзОВ «Кальтаір» в локомотивному депо за адресою: м. Суми, вул. Перша Залізнична,1/1, чим спростовуються доводи податкового органу про відсутність основних фондів, транспортних засобів, приміщень, трудових ресурсів тощо.

Крім того, необхідність використання тепловозу в господарській діяльності підприємства зумовлюється специфікою виробництва - будівництвом напіввагонів та виконання поточних видів рухомого складу (вантажних вагонів). Використання в виробничій діяльності власних локомотивів передбачено Технологічним процесом № 067-25-016-00181, затвердженим 05.04.2005 року та Інструкцією про порядок обслуговування і організацію руху на під'їзній колії ДП «Стрийський вагоноремонтний завод», затвердженою 24.03.2006 року.

30.01.2012 року і 31.01.2013 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» (покупець) уклало з ТзОВ ВКП «Промислово-Будівельна група» (постачальник) договори поставки № СВРЗ-01-22-12-04/Ю та № СВРЗ-01-22-13-18/Ю (з врахуванням додаткової угоди від 07.02.2013 року), відповідно до умов яких останній поставив позивачу товар відповідно до специфікацій, які є невід'ємними частинами договору, а саме наконечники, ізолятори, завихрувачі, катоди, захисні ковпачки, сопла, засувки, мундштуки тощо.

Фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором підтверджується наданими позивачем копіями специфікацій до договорів, видаткових і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

15.02.2012 року і 05.06.2012 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» (покупець) уклало з ТзОВ «Галтехпостач» (постачальник) договори поставки № СВРЗ-01-22-12-14/Ю та № СВРЗ-03-22-12-177/Ю (з врахуванням додаткових угод до цих договорів), відповідно до умов яких останній поставив позивачу товар відповідно до специфікацій, які є невід'ємними частинами договору, а саме ремінь плоский, стрічку конвеєрну, техпластини, рукави кисневі.

Фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором підтверджується наданими позивачем копіями специфікацій до договорів, видаткових і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

26.06.2012 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» (покупець) уклало з ТзОВ «Логістика Дистриб'юдія Сервіс» (постачальник) договір поставки № 2/110/СВРЗ-01-34-12-49/Ю (з врахуванням протоколу розбіжностей та протоколу узгодження розбіжностей від 26.06.2012 року), відповідно до умов якого останній поставив позивачу товар відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, а саме фруктову, мінеральну та питну воду, соки, лимонну кислоту, крохмаль, кондитерські вироби.

Фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором підтверджується наданими позивачем копіями специфікації до договору, видаткових і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

09.08.2012 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» (покупець) уклало з ТзОВ «Промекспосервіс» (постачальник) договори поставки № СВРЗ-03-22-12-211/Ю та № СВРЗ-03-22-12-212/Ю, відповідно до умов яких останній поставив позивачу товар відповідно до специфікацій, які є невід'ємними частинами договору, а саме загвіздки гальмівної колодки та підвіски маятникові.

Фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором підтверджується наданими позивачем копіями специфікацій до договорів, видаткових і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

У грудні 2013 року і лютому 2014 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» придбало у ПВКП «Укрметалцентр» товар - трубу і круг, що підтверджується наданими позивачем копіями видаткових і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

23.04.2013 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» (замовник) уклало з ТзОВ «Контракт Менеджмент» (підрядник) договір підряду № СВРЗ-02-(П-27/15)-13-34/Ю, замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання з виконання робіт по облицюванню фонтану.

Фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором підтверджується наданими позивачем копіями протоколу узгодження ціни договору, кошторису на виконання робіт, акту виконаних робіт і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості робіт - копіями платіжних доручень.

03.04.2014 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» (покупець) уклало з ТзОВ «Ретус» (постачальник) договір поставки № СВРЗ-01 (П-113/22) 14-34/Ю (з врахуванням додаткових угод від 28.08.2014 року та від 22.12.2014 року), відповідно до умов якого останній поставив позивачу товар відповідно до специфікацій, які є невід'ємними частинами договору, а саме запасні частини до вантажних вагонів (головна та магістральна частини повітророзподільника, повітророзподільник, кран кінцевий, кран з'єднувальний, рукав з'єднувальний, авторежим, регулятор гальмівних важільних передач).

Фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором підтверджується наданими позивачем копіями специфікацій до договору, видаткових і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

У травні 2013 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» придбало у ТзОВ «Стек-комп'ютер» товар - багатофункціональний пристрій, ламінатор, блок безперебійного живлення і акумуляторну батарею, що підтверджується наданими позивачем копіями видаткових і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

У січні, лютому і серпні 2013 року та лютому 2014 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» придбало у ТзОВ «Крафт електрик» товар - текстоліт, пароніт, кліперну стрічку, картон електроізоляційний, оргскло, азбест листовий, що підтверджується наданими позивачем копіями видаткових і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

У червні, липні, серпні і листопаді 2012 року та липні 2013 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» придбало у ПП «Бурштин-Львів» товар - муфти кабельні з'єднувальні і кінцеві та обмежувачі перенапруг, а також будівельні роботи щодо установки (заміни) зазначених товарів, що підтверджується наданими позивачем копіями видаткових і податкових накладних та довідок про вартість виконаних будівельних робіт форми № КБ-3, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

У липні і серпні 2012 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» придбало у ТзОВ «Техінструменткомплект» товар - вимірювальні головки пружинного типу, мікрометри гладкі, штангенциркуль, що підтверджується наданими позивачем копіями видаткових і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

У червні і липні 2012 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» придбало у ТзОВ «Оріон» товар - свердла, пластини, напильники, шліф круги, наконечники, нутромір індикаторний, плашки, мітчики, пневмошліфмашинку, фрези дисковані модульні, що підтверджується наданими позивачем копіями видаткових і податкових накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копіями платіжних доручень.

В лютому 2013 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» придбало у ТзОВ «Кварц постач» товар - сепаратори, що підтверджується наданими позивачем копіями видаткової і податкової накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копією платіжного доручення.

У січні 2014 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» придбало у ПП «Велес» товар - гайки, що підтверджується наданими позивачем копіями видаткової і податкової накладних, а факт оплати позивачем вартості придбаних товарів - копією платіжного доручення.

Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки.

Також зазначені вище податкові накладні, виписані контрагентами позивача, не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з цими контрагентами.

Крім того, колегія суддів враховує, що мета придбання позивачем зазначених вище товарів(робіт, послуг) у цих підприємств узгоджується і пов'язана з його господарською діяльністю, оскільки видами діяльності ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» за КВЕД є, зокрема, виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу, виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, діяльність у сфері проводового електрозв'язку.

Щодо доводів відповідача про те, що неможливо встановити транспортування та зберігання товару, так як ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» не надав документів, що підтверджували б його транспортування та також не надано документів, які б підтверджували подальше використання придбаних товарно-матеріальних цінностей в господарській діяльності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно з пунктом 8.26 Правил вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.

Згідно з пп. пп. 11.1, 11.4 цих Правил товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Відповідно до змісту наведених норм оформлення товарно-транспортних накладних у відповідній кількості примірників здійснюється саме замовником (вантажовідправником).

При цьому, слід зазначити, що товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару, та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

А підставами для формування податкового кредиту, як правильно зазначив суд першої інстанції, є наявність, зокрема, належним чином оформленої податкової накладної.

Таким чином, відсутність товарно-транспортних накладних за наявності інших доказів реальної поставки товару не являється підставою для беззаперечного висновку щодо завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки зазначені документи є обов'язковими у разі оподаткування операцій за договором перевезення, а не договору постачання, який було укладено позивачем із його контрагентами.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на відсутність у зазначених вище контрагентів позивача виробничих, трудових, технічних та технологічних ресурсів, що, на думку відповідача, свідчить про неможливість здійснення господарських операцій щодо поставки товарів і послуг, колегія суддів зазначає наступне.

Такі відомості відповідач отримав на підставі актів перевірок та інформації про діяльність зазначених вище контрагентів, наданих органами державної податкової служби за місцем їх реєстрації та податкового обліку.

Проте норми Податкового кодексу України не містять такої підстави для відмови у формуванні витрат і податкового кредиту платника податків, як неотримання в ході перевірки відомостей щодо його контрагентів, та наявність або відсутність у них трудових ресурсів, офісних, виробничих та складських приміщень, транспортних засобів тощо.

Також сама зазначена інформація є суперечливою, оскільки сформована без дослідження первинних документів фінансового і бухгалтерського обліку вказаних підприємств, в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, ці відомості не можна вважати повністю достовірними та обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем зазначені вище підприємства були зареєстровані у встановленому порядку, не були виключені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебували на обліку в органах державної податкової служби та були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» товарів (робіт, послуг) у ТзОВ «Кальтаір», ТзОВ «Ретус», ТзОВ ВКП «Промислово-Будівельна група», ПВКП «Укрметалцентр», ПП «Велес», ПП «Бурштин-Львів», ТзОВ «Галтехпостач», ТзОВ «Логістика Дистриб'юдія Сервіс», ТзОВ «Стек-комп'ютер», ТзОВ «Оріон» ЛТД, ТзОВ «Кварц постач», ТзОВ «Контракт Менеджмент», ТзОВ «Крафт електрик», ТзОВ «Промекспосервіс» і ТзОВ «Техінструменткомплект», які використовувались ним у власній господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цими контрагентами в періодах, які перевірялись.

Крім того, позивач стверджує, що 14.11.2012 року як покупець уклав з ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» (постачальник) договір поставки природного газу № П/12-254, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати покупцю товар (природний газ), а покупець прийняти та оплатити товар.

На підтвердження факту реального виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором позивач надав суду копію цього договору, копії актів передачі-приймання природного газу, відповідно до яких ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» передало, а ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» прийняло як кінцевий споживач природний газ в загальній кількості 162519 тис. куб. м, імпортований згідно з кодом УКТ ЗЕД , та копії виписаних ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» податкових накладних, а на підтвердження факту оплати вартості придбаного товару - копії відповідних платіжних доручень.

Також позивач посилається на те, що зазначені акти були підписані як представниками ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» і ДП «Стрийський вагоноремонтний завод», так і представником газотранспортної організації Стрийського УЕГГ ПАТ «Львівгаз», з яким у позивача був укладений договір від 25.11.2012 року № 25 на розподіл природного газу (на транспортування природного газу газорозподільними мережами), відповідно до умов якого газорозподільне господарство зобов'язується надати ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» як замовнику послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника.

В свою чергу податковий орган зазначає, що відповідно до системи автоматизованого співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів АІС «Податковий блок» було встановлено розбіжність між податковою звітністю позивача і ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» на суму 1161235,75 грн., а також, що перевіркою не підтверджено фактичне походження та отримання позивачем від ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» природного газу імпортного походження від вказаного контрагента.

На обґрунтування таких тверджень відповідач посилається, зокрема, на те, що в ухвалі слідчого-судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23.05.2016 року у справі № 776/316/16-к встановлено, що в кримінальному провадженні № 0000026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України встановлено, що Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області було складено акти від 12.08.2014 року № 1137/20-38-23-01-04/37764888 та від 27.08.2014 року № 1175/20-38-22-01-04 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.06.2012 року до 16.01.2014 року».

Також податковий орган зазначає, що 01.12.2015 року оперативними співробітниками Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби до Реєстру облікових карток суб'єктів фіктивного підприємництва були внесені відомості про ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» у зв'язку з внесенням до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000200 відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205 Кримінального кодексу України, в ході розслідування його в якості свідка була допитана керівник ТзОВ «Українська нафто-газова компанія», яка повідомила про непричетність до діяльності зазначеного підприємства.

Таким чином, відповідач вважає, що особи, які контролювали діяльність ТзОВ «Українська нафто-газова компанія», використовуючи реквізити і банківські рахунки підконтрольного суб'єкта господарської діяльності, документально оформлювали неіснуючі операції на одержання й продаж товарно-матеріальних цінностей в адресу суб'єкта господарської діяльності реального сектору економіки, в тому числі і ДП «Стрийський вагоноремонтний завод», для відображення в бухгалтерському й податковому обліку з метою незаконного формування податкового кредиту й валових витрат.

Також відповідач як на доказ нереальності здійснення господарських операцій ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» посилається на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11.03.2016 року у справі № 760/4396/16-к, відповідно до якої з матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.07.2015 року за № 0000200 за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ПАТ «Український графіт» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 та ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України, встановлено, що під час проведення досудового розслідування було допитано в якості свідка директора ТзОВ «Українська нафто-газова компанія», яка пояснила, що вона не має відношення до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Українська нафто-газова компанія», жодного документа вказаного підприємства не підписувала. Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено, що ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» створено невстановленими в ході досудового слідства особами без мети здійснення господарської діяльності, а з метою прикриття незаконної діяльності ПАТ «Український графіт» та інших підприємств, спрямоване на незаконне формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат підприємств.

Оцінивши наведені обставини, суд першої інстанції зазначив, що вони не можуть не враховуватись, оскільки ознаки фіктивного підприємства несумісні з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами.

В свою чергу, колегія суддів також враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.03.2012 року у справі № 21-421а11 міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про невідповідність даних податкового обліку ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» за операціями з ТзОВ «Українська нафто-газова компанія» критеріям документальної підтвердженості, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 27.10.2015 року № /4221 в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість 1741853,62 грн. є законним та обґрунтованим.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» та Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року у справі № 813/856/16 за позовом Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 06.10.2016 року