Справа № 815/1019/16
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/1019/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Одеській області від 11.02.2016 р. № 20 о/с в частині його звільнення за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновити його на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу ОМУ ГУ МВС України в Одеській області з 06.11.2015 р.; зобов'язати ГУ МВС України в Одеській області розглянути його рапорт про звільнення за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; зобов'язати ГУНП в Одеській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до п.9 розд. ХІ Закону України «Про Національну поліцію» в ГУНП в Одеській області та видати відповідний наказ.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що до 29.05.2015 р. він перебував на службі в органах внутрішніх справ України і працював на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у господарській сфері СВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області. Наказом ГУ МВС України в Одеській області № 1862 від 29.05.2015 р. позивача було звільнення з органів МВС України згідно пп. «є» п.64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Звільнення реалізовано наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 23.06.2015 р. № 387 о/с, з яким позивач не погодився та оскаржив вказані накази в судовому порядку. За результатами судового розгляду зазначені накази про звільнення позивача були скасовані, внаслідок чого начальником ГУ МВС України в Одеській області від 29.01.2016 р. № 9 о/с скасовано пункти вказаних наказів в частині звільнення позивача з ОВС. Втім, наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 11.02.2016 р. № 20 о/с позивача звільнено згідно з п.п. 10, 11 розд. ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 р. у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів). При цьому позивач не відмовлявся від проходження служби в поліції, а навпаки подав відповідний рапорт. Також на момент 06.11.2015 р. позивач фактично не був працівником міліції (через незаконне звільнення), у зв'язку із чим не вважався повідомленим про наступне звільнення в силу Закону України «Про Національну поліцію». Зважаючи на те, що його кандидатура відповідає вимогам до поліцейського, він має досвід, знання, кваліфікацію та бажання проходити службу в поліції, позивач вважає належним способом захисту його порушеного права - зобов'язання відповідача розглянути його рапорт щодо проходження служби в Національній поліції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що до 29.05.2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, працював на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у господарської сфері СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Загальний стаж роботи в правоохоронних органах складає в календарному обчисленні 12 років 04 місяців 19 днів. За час проходження служби отримав звання майора міліції.

Наказом ГУ МВС України в Одеської області № 1862 від 29.05.2015 року позивача було звільнено з органів МВС України з 29.05.2015 року за пп. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни), затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 р. № 114.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області від 23.06.2015 року № 387 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ за пп. «є» п. 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 р. по справі № 815/4505/15 вищевказані накази скасовані. Зазначена постанова суду набрала законної сили.

Наказом голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області від 29.01.2016 р. № 9 о/с скасовані пункти наказів ГУ МВС України в Одеській області від 29.05.2015 р. № 1862 в частині покарання та від 23.06.2015 р. № 387 о/с в частині звільнення ОСОБА_1, старшого слідчого відділення розслідувань злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу ОМУ ГУ МВС України в Одеській області.

Наказом голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області від 11.02.2016 р. № 20 о/с майора міліції ОСОБА_1 згідно з п.п. 10, 11 розд. ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06.11.2015 р. у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не був прийнятий на службу в органи поліції, ГУ МВС України в Одеській області в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України прийнято оскаржуваний наказ від 11.02.2016 № 20 о/с з дотриманням критеріїв, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

За змістом ст. 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

При цьому, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ).

На підставі ст. 18 Закону України «Про міліцію» передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Водночас, на час розгляду цієї адміністративної справи Закон України від 20 грудня 1990 року «Про міліцію» втратив чинність та набрав законної сили Закон України від 02.07.2015 «Про Національну поліцію».

Згідно ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

У відповідності до п.1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон України «Про Національну поліцію» опублікований в Голосі України, 06.08.2015 № 141-142, набрав чинності 07.11.2015 року. Проте, враховуючи п.1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.08.2015 року.

Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Водночас вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця. При цьому суд враховує, що такий обов'язок в даному випадку і не міг виникнути, адже позивач вже не перебував у трудових відносинах із ГУ МВС України в Одеській області.

На підставі п.п. 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Отже, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 року. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

За правилами пп. "г" п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Колегія суддів з огляду на положення ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 6 КАС України вважає правильним висновок суду першої інстанції, що зобов'язання по працевлаштуванню працівника ліквідованої установи в ГУ МВС в Одеській області не виникло, - то трудові гарантії позивача, як працівника, не були порушені.

Жодного конкретного юридичного засобу, за допомогою якого відповідачі в умовах дії Закону України «Про Національну поліцію» упродовж трьох місяців з дня його опублікування (перше офіційне опублікування Закону відбулося в газеті Голос України 06.08.2015 р. (випуск № 141-142), Закон набрав законної сили з 07.11.2015 р.) мали прийняти позивача на службу в Національній поліції, - стороною позивача не наведено. Фактично позиція позивача зводиться до обов'язку новоутвореного органу його працевлаштувати за правилами та гарантіями КЗпП України, без урахування, а фактично з ігноруванням вимог спеціального законодавства. Проте такий ретроспективний та виключно компенсаторний засіб юридичного захисту не можна вважати здійсненим «згідно закону», оскільки оскаржувані заходи (або вимоги) повинні мати законодавче підґрунтя.

Таким чином, враховуючи, що станом на 06.11.2015 року позивач не був прийнятий на службу в органи поліції, ГУ МВС України в Одеській області в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України прийнято оскаржуваний наказ від 11.02.2016 № 20 о/с з дотриманням критеріїв, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Отже і похідні вимоги про поновлення позивача на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу ОМУ ГУ МВС України в Одеській області з 06.11.2015 р., зобов'язання ГУ МВС України в Одеській області розглянути його рапорт про звільнення за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, зобов'язання ГУНП в Одеській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до п.9 розд. ХІ Закону України «Про Національну поліцію» в ГУНП в Одеській області та видати відповідний наказ також не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір, колегія суддів також зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі та самостійно зібраних судом в порядку ст.11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку, що встановлений ст.86 цього кодексу.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи позивача щодо обов'язку новоутвореного органу його працевлаштувати за правилами та гарантіями КЗпП України, спростовується положеннями спеціального законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі № 815/1019/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 10 жовтня 2016 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин