Справа № 814/444/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

27.09.2016 № К/800/7991/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Маринчак Н.Є., Степашка О.І., розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області
на постановуМиколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2015
та ухвалуОдеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2016
у справі №814/444/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТА ЛТД»
доДержавної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області
провизнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСТА ЛТД» звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним здійснення ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «СПЕЦТОРГ» за січень, лютий 2014 року та ТОВ «ИНТБУДПОСТАЧ» за травень, серпень 2014 року, результати якої оформлено актом від 28.11.2014 №3044/14-04-22-04/31043814; визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення від 26.01.2015 №, яким ТОВ «ЕСТА ЛТД» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 45826 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 22913 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2016, позов Товариства з обмеженою відповідальністю ««ЕСТА ЛТД» задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 26.01.2015 №.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги та з урахуванням посилань відповідача у касаційній скарзі на незаконність рішень судів першої та апеляційної інстанцій в задоволеній частині позовних вимог, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі наказу ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 20.11.2014 №1104, відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, у період з 21.11.2014 по 27.11.2014 податковим ревізором-інспектором відповідача було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «ЕСТА ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «СПЕЦТОРГ» за січень, лютий 2014 року та ТОВ «ИНТБУДПОСТАЧ» за травень, серпень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт №3044/14-04-22-04/31043814 від 28.11.2014 про порушення позивачем п.198.3 ст.198, п.200.1 п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість на 45826 грн.

Зокрема, в акті перевірки ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області не визнала товарність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «СПЕЦТОРГ» та ТОВ «ИНТБУДПОСТАЧ», у зв'язку з окремими недоліками первинних документів, наданих товариством до перевірки, а також відсутністю підтвердження оприбуткування отриманого товару, ненадання сертифікатів походження товару. В акті перевірки податковий орган, також, посилається на відомості, зафіксовані актами ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва від 09.07.2014 №106/14-04-22-01/32819090 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «СПЕЦТОРГ» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за січень-травень 2014 року» та ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва від 04.09.2014 №170/14-02-22-02/39061317 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ИНТБУДПОСТАЧ» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за травень-липень 2014 року», якими зафіксовано відсутність контрагентів позивача за місцезнаходженням, відсутність у них необхідних умов для здійснення задекларованих господарських операцій, а також здійснення діяльності, пов'язаної з наданням податкової вигоди для третіх осіб.

26.01.2015 на підставі акту перевірки №3044/14-04-22-04/31043814 від 28.11.2014 ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва прийняла податкове повідомлення-рішення №, яким ТОВ «ЕСТА ЛТД» збільшила суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 45826 грн. та нарахувала штрафні (фінансові) санкції в сумі 22913 грн.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій визнали необґрунтованим винесення спірного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом, оскільки реальність господарських операцій, проведених позивачем з контрагентами, підтверджується первинними документами.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що реальність господарських операцій позивача з ТОВ «СПЕЦТОРГ» при виконанні договору купівлі-продажу №29/01-14 від 29.01.2014, предметом якого є поставка позивачу товару (ребра жорстокості, клей епоксидний, лист ПВХ 5 мм, грунт епоксидний, склотканина) та з ТОВ «ИНТБУДПОСТАЧ» при виконанні договору поставки товарно-матеріальних цінностей №3005-14 від 30.05.2014, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами вантажного автомобіля, платіжними дорученнями.

При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

При оцінці правильності врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагентів товарів, суди окрім дослідження первинних документів, складених на реалізацію вищенаведених договорів, також встановили, що придбанні у контрагентів товари передано позивачем на відповідальне зберігання ТОВ «Фурлендер Винтехнолоджи» на підставі договору №15-06-1-03/2014 від 27.03.2014 та в подальшому продано у вигляді виготовленої продукції ВАТ «Глобалпласт» (договір поставки №4 від 12.02.2014), ПАТ «Концерн Стирол» (договір купівлі-продажу №272/4 від 28.01.2011), ПАТ «Азот» (договір поставки №362-411 від 28.05.2014), ПАТ «Сумське машинобудівельне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» (договір поставки №3/1400055 від 14.05.2014), ПАТ «Рівнеазот» (договір поставки №992 від 21.08.2014).

Так, пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платника податку визначено як особу, на яку згідно із цим Кодексом на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами, укладеного правочину.

Окрім того, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими висновки судів про те, що, окремі недоліки в оформленні первинних документів не доводять протиправність правочинів, направлених на купівлю-продаж за умови наявності інших первинних документів, які спростовують факт безтоварності господарських операцій.

Також не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання господарської операції, якщо вона здійснюється без укладення договору, оскільки зміст господарської операції може встановлюватися, як з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, так і мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

З огляду на встановлені судами обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок, що у разі порушення контрагентами платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цих осіб, у зв'язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Оскільки позивач надав всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення для провадження господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку, відтак суди дійшли правильного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з контрагентами.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області відхилити.

2. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2016 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П. Юрченко
Судді Н.Є. Маринчак
О.І. Степашко