Справа № 800/428/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 жовтня 2016 року № 800/428/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особи: Вищої ради юстиції Солом'янський районний суд м.Києва, Верховна Рада України
провизнання протиправними дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Вищої ради юстиції, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Вищої ради юстиції щодо прийняття рішення від 23.04.2008 р. № 470/0/15-08 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги" та рішення від 23.04.2008 р. № 471/0/15-08 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги".

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 23.04.2008 р. № 470/0/15-08 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги" та рішення від 23.04.2008 № 471/0/15-08 р. "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги".

3. Зобов'язати Верховну Раду України утриматись від прийняття постанови за поданням Вищої Ради Юстиції про звільнення судді Скорика В.М. з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 28.04.2009 р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2011 р. апеляційне провадження у справі в частині вимог до Верховної Ради України закрито за заявою позивача, в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.09.2015 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 28.04.2009 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2011 р. в частині, що стосується вимог до Вищої ради юстиції скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанції, вирішуючи справу не врахували висновки Європейського суду з прав людини по справі «Олександр Волков проти України», яке набуло статусу остаточного 27.05.2013 р. Висновки, наведені у вказаній справі підлягають застосуванню при розгляді справи за позовом ОСОБА_1, але обставини на підставі яких вони були сформовані не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Так, у зазначеному рішенні суд дійшов висновку, зокрема, про те, що порядок формування Вищої ради юстиції, у якій судді не складали більшості; присутність у її складі Генерального прокурора України; робота не всіх членів на постійній основі; участь у голосуванні членів Вищої ради юстиції, яку проводили перевірку і вже висловили свою думку у письмових пропозиціях не відповідало принципам незалежності та безсторонності, які вимагаються п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Вважають, що розгляд справи позивача Вищою радою юстиції не був незалежним та безстороннім, а оскаржувані дії та рішення Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги є протиправними.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, вважає, що оскаржуване рішення було прийнято правомірно. Зокрема, зазначив, що внесення членом Вищої ради юстиції за наслідками здійсненої ним перевірки пропозиції щодо подання про звільнення судді з посади є необхідною складовою механізму реалізації конституційних повноважень Вищої ради юстиції, передбачених пунктами 1, 3 частини першої ст. 131 Конституції України, а тому дії Вищої ради юстиції як і прийняте рішення є правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи 1 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заперечень або пояснень по суті заявлених позовних вимог не надав.

Представник третьої особи 2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог.

Враховуючи неявку в судове засідання представника третьої особи 1, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій, на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З цією метою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); безсторонньо (неупереджено); розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить обрання суддів безстроково.

Статтею 126 Конституції України та Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» визначено вичерпний перелік підстав звільнення судді з посади.

Відповідно до ст. 111 Закону «Про судоустрій і статус суддів» суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Пунктом 5 ч. 5 ст. 126 Конституції України та п. 1 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що однією з підстав звільнення судді з посади є порушення ним присяги.

Факти, що свідчать про порушення суддею присяги, мають бути встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або Вищою радою юстиції (ч. 2 ст. 116 вказаного вище Закону).

Повноваження, організація, порядок діяльності Вищої ради юстиції відповідно до ст. 2 Закону України від 15.01.1998 № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» визначаються Конституцією України, вказаним Законом та Регламентом Вищої ради юстиції (далі - Регламент).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 131 Конституції України, ст. 3, ст. 30 та ст. 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» Рада наділена повноваженнями щодо внесення подання про звільнення суддів з посад, в тому числі за порушення суддею присяги.

Питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4 - 6 ч. 5 ст. 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності, порушення суддею присяги, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього), Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України відповідного висновку або за власною ініціативою (ч. 1 ст. 32 Закону № 22/98-ВР).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувається за поданням Вищої ради юстиції після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України «Про Вищу раду юстиції».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми суд зазначає, що звільнення судді за порушення присяги відбувається за поданням Вищої ради юстиції. Тобто до повноважень Вищої ради юстиції відноситься внесення подання, після розгляду цього питання на її засіданні, до Верховної Ради України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на посаді судді Солом'янського районного суду м.Києва, на яку був обраний безстроково у відповідності до постанови Верховної Ради України від 28 листопада 2002 року № 334-VI.

17.04.2006 року до Вищої ради юстиції надійшло звернення голови правління ЗАТ «Жовтневий Універмаг» ОСОБА_6 від 17.04.2006 року, яка просила притягнути до відповідальності позивача за порушення присяги.

22.05.2006 року в.о. Голови Вищої ради юстиції ОСОБА_7 на підставі статті 25 Закону України «Про Вищу раду юстиції», Регламенту Вищої ради юстиції (§ 1.2) та відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 21 травня 2002 року № 9-рп/2002 взяла на себе здійснення перевірки відомостей, викладених у вказаному вище зверненні наявності підстав для звільнення позивача з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги.

12.03.2007 року до Вищої ради юстиції надійшло звернення народного депутата України ОСОБА_8 про порушення позивачем присяги судді.

14.03.2007 року в.о. Голови Вищої ради юстиції ОСОБА_7 взяла на себе здійснення перевірки відомостей, викладених у зверненні народного депутата України ОСОБА_8 щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м.Києва за порушення присяги.

За наслідками вказаної перевірки членом Вищої ради юстиції ОСОБА_7 06.04.2007 року складено довідку-пропозицію про прийняття подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м.Києва за порушення присяги, з якою позивач відповідно до пункту 10 § 4.3.2. Регламенту був ознайомлений.

29.05.2007 року до Вищої ради юстиції надійшло звернення заступника Глави Секретаріату Президента України ОСОБА_10

29.05.2007 року Головою Вищої ради юстиції ОСОБА_7 на підставі статті 25 Закону України "Про Вищу раду юстиції", Регламенту Вищої ради юстиції (§ 1.2) та відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 21 травня 2002 року № 9-рп/2002 доручено члену Ради ОСОБА_11 провести перевірку відомостей, викладених у зазначеному зверненні щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м.Києва за порушення присяги.

29.05.2007 року до Вищої ради юстиції надійшло звернення народного депутата України ОСОБА_12

30.05.2007 року Головою Вищої ради юстиції ОСОБА_7 вказане звернення направлено для врахування при проведенні зазначеної вище перевірки члену Ради ОСОБА_11

За наслідками вказаної перевірки членом Вищої ради юстиції ОСОБА_11 20.06.2007 року складено довідку-пропозицію про прийняття подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги, з якою позивач відповідно до пункту 10 § 4.3.2. Регламенту був ознайомлений.

26.06.2007 року до Вищої ради юстиції з Київського апеляційного адміністративного суду надійшла для належного реагування копія окремої ухвали цього суду від 22.06.2007 року щодо дій судді Скорика В.М. при розгляді справи за адміністративним позовом народного депутата України ОСОБА_12 до Президента України, яку було долучено до проведеної раніше перевірки за зверненням заступника Глави Секретаріату Президента України ОСОБА_10 та долученим до нього звернення народного депутата України.

На засіданні Вищої ради юстиції 23.04.2008 року було розглянуто пропозиції членів Ради ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про прийняття подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги, вивчено матеріали перевірки та прийнято рішення №470/0/15-08 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду міста Києва за порушення присяги» та рішення № 471/0/15-08 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду міста Києва за порушення присяги».

У зазначених рішеннях від 23.04.2008 року на підставі зібраних та перевірених доказів Вища рада юстиції прийшла до висновку, що позивачем було допущено порушення присяги судді.

Ознайомившись із матеріалами справи, заслухавши пояснення сторін, зокрема, беручи до уваги, висновки Вищого адміністративного суду України, рішення Європейського суду з прав людини "ОСОБА_4 проти України", суд вважає, що оскаржувані рішення прийнято Вищою радою юстиції з порушенням принципів, визначених Конституцією та законами України, без урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття такого рішення, виходячи з наступного.

Згідно із Законом від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу N 1 та протоколів NN 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких видана Верховною Радою, є частиною законодавства України.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регламентовано Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV (надалі - Закон N 3477-IV).

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст. 17 названого Закону).

Європейським судом з прав людини (колишня п'ята секція) розглянуто справу "ОСОБА_4 проти України" (Заява N 21722/11) Страсбург, 9 січня 2013 року, яке набуло статусу остаточного 27 травня 2013 року.

За висновками Європейського суду з прав людини склад Вищої ради юстиції України все ще не відповідає європейським стандартам, оскільки із 20 її членів лише троє є суддями, що обрані своїми колегами. Чинні прикінцеві положення визнають те, що кількість суддів у Вищій раді юстиції має бути більшою, але обране рішення полягає в тому, що Верховна Рада, Президент, навчальні заклади та працівники прокуратури мають обирати або призначати суддів. ... У теперішньому складі ВРЮ один суддя є членом за посадою (Голова Верховного Суду України), а деякі члени, призначені Президентом та Верховною Радою, є суддями de facto або колишніми суддями, але це не є юридично обов'язковим, доки не закінчиться строк дії мандатів теперішніх членів. Разом із Міністром юстиції та Генеральним прокурором 50 % членів або належать до органів виконавчої чи законодавчої влади, або призначаються ними. Тому Вища рада юстиції не може вважатися такою, значна частина якої складається із суддів. Інколи таке трапляється у більш ранніх демократіях, що виконавча влада має вирішальний вплив, та у деяких країнах такі системи можуть діяти прийнятно на практиці. Органи влади України самі під час зустрічей у Києві охарактеризували Україну як країну перехідної демократії, яка охоче використовує досвід інших країн. Як зазначалося у попередніх висновках: "Проте, нові демократії все ще не мали можливості розвивати такі традиції, що можуть запобігти зловживанням, а отже, принаймні у цих країнах, існує потреба у чітких конституційних та законодавчих нормах, що гарантують запобігання політичним зловживанням при призначенні суддів".

Чинний склад ВРЮ може дозволити забезпечити невідповідність парламентській більшості та попередньому тиску з боку виконавчої влади, проте не дозволяє подолати структурний дефіцит її складу. Цей орган не може уникнути підпорядкування інтересам політичної партії. Недостатньо гарантій, які забезпечували б те, щоб ВРЮ оберігала цінності та основоположні принципи справедливості. Її склад визначається Конституцією і відповідно знадобляться зміни до Конституції. Включення Генерального прокурора України до ВРЮ в якості її члена за посадою також викликає занепокоєння, оскільки це може мати залякуючий ефект для суддів та сприйматися як потенційна загроза. Генеральний прокурор України є стороною у багатьох справах, які мають вирішувати судді, і його присутність в органі, що має повноваження щодо призначення суддів, застосування до них дисциплінарних заходів та їхнього звільнення створює ризик того, що у таких справах судді не діятимуть безсторонньо, або що Генеральний прокурор України не діятиме безсторонньо у відношенні до тих суддів, чиї рішення він не схвалює. Тому склад ВРЮ України не відповідає європейським стандартам. Оскільки змінений склад потребуватиме внесення змін до Конституції, а це може видатися складним, Закон повинен включати в себе жорсткіше регулювання питань несумісності для того, щоб урівноважити недосконалість складу ВРЮ. Враховуючи повноваження, надані ВРЮ, вона повинна працювати на постійній основі, а обрані члени, на відміну від членів за посадою, не повинні мати права поєднувати свою діяльність у ВРЮ з іншою публічною або приватною діяльністю. ...

Враховуючи те, що Міністр юстиції та Генеральний прокурор України є членами ВРЮ за посадою (стаття 131 Конституції), і що Конституція України не гарантує того, що більшість або значну частину ВРЮ складатимуть судді, обрані своїми колегами, внесення пропозицій щодо звільнення суддів членами, які належать до виконавчої влади, може зашкодити незалежності суддів. ... У будь-якому випадку член ВРЮ, який вносить пропозицію, повинен бути позбавлений можливості брати участь у прийнятті рішення щодо звільнення з посади відповідного судді: це може вплинути на гарантію безсторонності...

Точність та передбачуваність підстав для дисциплінарної відповідальності є бажаними для цілей юридичної визначеності та особливо для гарантування незалежності суддів. Тому слід докласти зусиль для того, щоб уникнути розпливчастих підстав або широких визначень. Проте нове визначення включає в себе багато загальних термінів, таких як "[вчинення] дій, що порочать звання судді або можуть викликати сумніви [щодо] його/її неупередженості, об'єктивності та незалежності, [або у] чесності та непідкупності судових органів" та "порушення морально-етичних принципів поведінки судді" серед інших. Це видається особливо небезпечним через такі нечіткі терміни та можливість використання цього як політичної зброї проти суддів. ... Таким чином, підстави для дисциплінарної відповідальності досі сприймаються надто широко та потрібне більш жорстке регулювання для того, щоб забезпечити незалежність судової влади.

З наведеного випливає, що порядок формування Вищої ради юстиції, у якій судді не складали більшості; присутність у її складі Генерального прокурора України; робота не всіх членів на постійній основі; участь у голосуванні членів Вищої ради юстиції, які проводили перевірку і вже висловили свою думку у письмових пропозиціях не відповідає принципам незалежності та безсторонності, які вимагаються п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на квітень 2008 року, тобто на час прийняття оскаржуваних рішень, до складу Вищої ради юстиції входили наступні члени:

- ОСОБА_7, Голова Вищої ради юстиції з 28.03.2007 р. по 22.03.2010 р., яка працювала в Адвокатурі України;

- ОСОБА_13, заступник Голови Вищої ради юстиції, працював деканом юридичного факультету КДУ ім. Т.Шевченка;

- ОСОБА_14, член Вищої ради юстиції, народний депутат України 6-го скликання, Голова комітету з правосуддя;

- ОСОБА_15, Член Вищої ради юстиції, призначений Президентом України ОСОБА_16 з 07.10.2004 р. по 26.05.2010 р.;

- ОСОБА_17, член Вищої ради юстиції з 05.03.2004 р. по 22.03.2010 р. призначена з'їздом адвокатів;

- ОСОБА_11, член Вищої ради юстиції, обраний колегією суддів, Голова Вищої ради юстиції з 22.03.2010 р. по 16.05.2012 р.;

- ОСОБА_18, член Вищої ради юстиції з 05.03.2004 р. по 20.12.2010 р., заступник Генерального прокурора України, призначений Всеукраїнською конференцією з 13.12.2004 р. по 13.12.2009 р.;

- ОСОБА_19, член Вищої ради юстиції, з 2004 р. по 2010 р., заступник Генерального прокурора України;

- ОСОБА_20, член Вищої ради юстиції, Генеральний прокурор України з 04.11.2005 р. по 26.04.2007 р.;

- ОСОБА_21, член Вищої ради юстиції, з 19.05.2000 р. по 07.06.2006 р., призначений Верховною Радою України 18.05.2000, член Вищої ради юстиції за посадою, як Голова Верховного Суду України;

- ОСОБА_22, член Вищої ради юстиції з 2004 по 2010, 10.04.2014 призначений на другий строк Верховною радою України;

- ОСОБА_23, член Вищої ради юстиції, призначений 5-м з'їздом суддів України 24.10.2002 р., суддя Верховного Суду України;

- ОСОБА_24, член Вищої ради юстиції, з 14.05.2014 р. по 14.05.2010 р., призначений Указом Президента України від 01.04.2004, колишній голова Апеляційного суду м.Києва;

- ОСОБА_25, Голова Вищої ради юстиції з 10.03.2004 по 20.01.2006, заступник Голови Вищої ради юстиції з 04.04.2007 р. по 17.12.2008 р., адвокат.

Отже, до складу членів Вищої ради юстиції входило 14 членів, які станом на 23.04.2008 р. голосували за звільнення ОСОБА_1 за порушення присяги суддів, з яких лише 4 були суддями, один Генеральний прокурор та два заступника прокурора, один народний депутат, один адвокат та інші призначені члени Вищої ради юстиції.

Водночас, як вбачається станом на червень 2015 року до складу Вищої ради юстиції входили наступні члени:

- ОСОБА_26 - суддя Вищого господарського суду України, голова Вищої ради юстиції;

- ОСОБА_27 - суддя Вищого адміністративного суду України, заступник Голови Вищої ради юстиції;

- ОСОБА_28 - декан юридичного факультету Львівського національного університету ім. Івана Франка;

- ОСОБА_29 - суддя Вищого господарського суду України;

- ОСОБА_30 - секретар Ради адвокатів України;

- ОСОБА_31 - суддя Верховного Суду України;

- ОСОБА_32 - адвокат, директор ТОВ «Юридична фірма «Фортіс»;

- ОСОБА_33 - суддя Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- ОСОБА_34 - директор ТОВ «Столичний адвокатський альянс»;

- ОСОБА_35 - юрист ТОВ «Юридична компанія «Юс Новітас»;

- ОСОБА_36 - суддя Оболонського районного суду м.Києва;

- ОСОБА_37 - завідувач кафедри земельного та аграрного права юридичного факультету Київського національного університету ім. Тараса Шевченка;

- ОСОБА_38 - суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- ОСОБА_39 - суддя Апеляційного суду м.Києва;

- ОСОБА_40 - Міністр юстиції України;

- ОСОБА_41 - Голова Верховного Суду України;

- ОСОБА_42 - Генеральний прокурор України.

Таким чином, на час прийняття Вищою радою юстиції рішень про внесення подання щодо звільнення ОСОБА_1 до складу Вищої ради юстиції більшість осіб, які входили до її складу, були політичними діячами, працювали в органах прокуратури та комітеті Верховної ради України з питань правосуддя.

З наведеного слід дійти, що склад членів Вищої ради юстиції не відповідав принципам незалежності та безсторонності, оскільки, в даному випадку, судді підпадають під безпосередній вплив Вищої ради юстиції, оскільки більшість її членів не були суддями.

Слід зазначити, що в чинному законодавстві відсутні чіткі принципи формування складу членів Вищої ради юстиції з чого можливо прослідкувати формування певної залежності від кожної гілки влади, що випливає із механізму обрання, призначення та звільнення суддів.

Таким чином, формування більшості складу членів Вищої ради юстиції із осіб, які входили до законодавчої та виконавчої влади свідчить про невідповідність її складу принципам незалежності судової влади та безсторонності.

Окрім того, суд враховує, що оскаржуване рішення приймалося безпосередньо членом Вищої ради юстиції, яка надала доручення на проведення перевірки та членом Вищої ради юстиції, яким було складено довідку-пропозицію про прийняття подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги. Тобто, у прийнятті рішення брали участь особи, у яких вже була сформована думка щодо наявності підстав для звільнення позивача.

Як вбачається з матеріалів справи підстави для звільнення позивача за порушення присяги є нечіткими та невизначеними, що свідчить про вибірковість застосування заходів відповідальності до судді.

В рішенні "Олександр Волков проти України" Європейський суд встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв'язку з відсутністю незалежності та безсторонності розгляду справи заявника парламентом України з огляду на те, що розгляд справи про звільнення судді законодавчим органом слугував надмірній політизації процесу та свідчив про його невідповідність принципу поділу влади.

З пояснень позивача вбачається, що на час прийняття ним рішень, які стали підставою для внесення подання щодо його звільнення, в Україні була висока політична напруга, пов'язана із тим, що до цього судами був скасований Указ Президента України «Про розпуск Верховної ради України», а 24.05.2007 р. був штурм Генеральної прокуратури України, внутрішні війська були приведені в бойову готовність .

Слід зауважити, що на політичний підтекст звільнення позивача послався народний депутат Верховної ради України ОСОБА_43, який зазначив, що суддя став заручником політичної ситуації, яку створив Президент України, яким було допущено порушення Конституції, що спричинило необхідність проведення нових виборів. Вказане вбачається із стенограми засідання Верховної ради України від 24.09.2008 р.

Також з цього приводу висловилася народний депутат України ОСОБА_44, яка зазначила, що у справі цього судді є дуже суб'єктивного та підтримала позицію ОСОБА_43

Виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що склад Вищої ради юстиції був сформований з недоліками з огляду на порушення принципів, закріплених Конституцією України та Законом України «Про Вищу раду юстиції», п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки переважну більшість членів Вищої ради юстиції складали особи, які не є суддями та обрані безпосередньо органами законодавчої та виконавчої влади, що також додатково свідчить про їх можливе небезстороннє ставлення до судді, який приймав рішення, позаяк прийняті ним рішення могли бути не схвалені останніми. Наведене також стосується і інших членів Вищої ради юстиції, зокрема, й тих, які були ініціаторами перевірки, та безпосередньо готували подання та висновок про звільнення позивача, а також приймали участь у прийнятті оскаржуваних рішень, що також свідчить про упереджене ставлення до позивача.

В контексті наведеного, слід дійти висновку, що дії Вищої ради юстиції при прийнятті рішень від 23.04.2008 р. № 470/0/15-08, № 471/0/15-08 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги" слід визнати неправомірними, а рішення скасувати.

Надаючи оцінку іншим доводам позивача, суд виходить із того, що Вища рада юстиції є єдиним органом у державі, наділеним правом встановлювати факт порушення суддею присяги. Вища рада юстиції, встановила в діях судді наявність підстав для звільнення внаслідок порушення ним присяги.

З матеріалів справи вбачається, що Вища рада юстиції не перевіряла законність та обґрунтованість судових рішень, постановлених під головуванням позивача, а лише встановила факт порушення присяги.

Відповідачем не здійснювався правовий аналіз судових рішень, їх перевірка щодо обґрунтованості та законності; позаяк це належить до компетенції суддів вищих інстанцій. При розгляді питань щодо звільнення суддів за особливих обставин, тобто з підстав, передбачених пунктами 4-6 частини п'ятої статті 126 Конституції України, Вища рада юстиції, керуючись статтею 32 Закону України "Про Вищу раду юстиції, щоразу при винесенні питання щодо судді Скорика В.М. до порядку денного засідань Ради направляла йому запрошення на засідання Ради.

Про день засідання Вищої ради юстиції, на якому були прийняті оскаржувані позивачем рішення (23 квітня 2008 року), позивача було повідомлено телеграмою від 20.04.2008 року, однак від судді надійшла заява про розгляд пропозицій членів Вищої ради юстиції у його відсутності у зв'язку з перебуванням його у нарадчій кімнаті.

Таким чином, відповідно до пункту 8 параграфу 3.1. Регламенту Вищої ради юстиції члени Ради визначились щодо можливості розгляду пропозицій за відсутності позивача, про що зазначено і у протоколі засідання Ради від 23.04.2008 року з питань щодо судді Скорика В.М.

Отже, у відповідності до положень Закону України «Про Вищу раду юстиції» та Регламенту Ради, Вищою радою юстиції було дотримано обов'язку процедури щодо запрошення судді на засідання Ради, так і щодо вирішення питання про можливість розгляду питань за відсутності судді.

Питання притягнення суддів місцевих та апеляційних судів до дисциплінарної відповідальності врегульовано Законом України «Про судоустрій України» та Законом України «Про судоустрій та статус суддів» в частині, яка не суперечить Закону України «Про судоустрій України», а щодо суддів Верховного Суду України та суддів вищих спеціалізованих судів - Законом України «Про Вищу раду юстиції» (в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Процедура внесення подань про звільнення суддів з посад до органу, що обрав його на посаду, врегульована Законом України «Про судоустрій України», «Про статус суддів», «Про Вищу раду юстиції», «Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України» (в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) та Рішенням Конституційного Суду України від 21 травня 2002 року № 9-рп/2002.

Ні чинне законодавство України, ні Рішення Конституційного Суду України від 2.05.2002 року № 9-рп/2002 не визначають строку, протягом якого Вища рада юстиції встановлює факт порушення суддею присяги та вносить відповідне подання до органу, що призначив/обрав суддю.

Звільнення судді з посади органом, що його призначив/обрав є конституційно-правовою відповідальністю, а не дисциплінарною, і будь-яких обмежень щодо неможливості застосування обох видів відповідальності законодавство не містить.

Враховуючи зазначене, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття рішень, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо того, що він повинен бути притягнений до дисциплінарної відповідальності; що позивачем порушено строки притягнення судді до відповідальності, а також доводів про те, що Вищою радою юстиції надавалася оцінка рішенням, які були прийняті під його головуванням, а розгляд справи відносно нього здійснено без його участі.

Водночас, беручи до уваги те, що судом встановлено, що склад членів комісії був сформований із порушенням принципів закріплених Конституцією України та Законом України «Про Вищу раду юстиції», п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 69-71, 94, 160- 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Вищої ради юстиції щодо прийняття рішення від 23.04.2008 р. № 470/0/15-08 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги" та рішення від 23.04.2008 р. № 471/0/15-08 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги".

3. Визнати протиправними та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 23.04.2008 р. № 470/0/15-08 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги" та рішення від 23.04.2008 № 471/0/15-08 р. "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом'янського районного суду м. Києва за порушення присяги".

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук