Справа № 815/3243/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3243/15
УХВАЛА

05 жовтня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області про закриття провадження,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області до Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю Укрбудінвест, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Затоківська селищна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради щодо надання висновків про розгляд проектів землеустрою та скасування висновків управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради про розгляд проектів землеустрою №726 від 03.11.2014р.

03.10.2016 р. (вхід. № ЕП/2680/16) від Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області надійшло клопотання про закриття провадження.

В обґрунтування клопотання зазначено, що оскаржуваний висновок управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради застосовувався одноразово та вичерпав свою дію фактом його врахування при прийнятті Затоківською селищною радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому заявником зазначено, що у разі, якщо субєкт, у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа не здійснюють у спірних правовідносинах владних управлінських функцій щодо іншого субєкта, з яких виник спір, останній не має встановлених КАС України ознак справи адміністративної юстиції та не повинен вирішуватись адміністративним судом. Відтак, у звязку із тим, що спір, який виник між сторонами у даному випадку не є публічно-правовим, на думку прокуратури, цю справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, в звязку з чим слід закрити провадження у справі.

У судовому засіданні представник прокуратури підтримав заявлене клопотання та просив задовольнити останнє.

Інші учасники судового процесу до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином та завчасно.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Клопотання Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області про закриття провадження розглянуто відповідно до ч.6 ст.128 КАС України в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, викладені у клопотанні про закриття провадження, суд вважає за необхідне задовольнити зазначене клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є те, що вона повинна містити у собі публічно - правовий спір.

Згідно з ч.2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір, предметом дослідження якого є надання дозволу громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Судом враховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 р. (справа № 21-308а14), відповідно до якої позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею, передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами застосування КАС, у звязку з тим, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічну правову позицію висловлено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 11.11.2014 р. (справа № 21-493а14), від 16.12.2014р. (справа №21-544а14).

Крім того, Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах 16.12.2015 р., розглянувши справу № 6-2510цс15, предметом якої був спір про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та витребування цієї земельної ділянки з чужого незаконного володіння, зробив правовий висновок, відповідно до якого рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 ч.2 ст.16 ЦК України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Позитивний висновок управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради №726 від 03.11.2014р. враховувався при затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Лиманський район, бульвар Золотий беріг, 37-а/55, проте не є обовязковим при прийняті рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

29.12.2014 року Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області прийнято рішення № 2747 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_2 та іншим для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: Золотий беріг, 37 а, Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області.

Рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 2747 від 29 грудня 2014 року, а також подальші дії та рішення державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку на момент вирішення спору оскаржуються заступником Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в судовому порядку (справа № 815/2284/15).

Таким чином, прийнятий управлінням містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради висновок про розгляд проекту землеустрою №726 від 03.11.2014р. є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який застосувався одноразово та вичерпав свою дію, відтак, скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Верховний Суд України у постанові від 06.10.2016р. у справі № 21-1306а15 дійшов висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

За таких обставин рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень.

Аналізуючи наведені положення законодавства можна дійти висновку, що питання, які пов'язані з порядком відведення земельної ділянки у власність, повинні розглядатися судами у порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, спір, що виник між сторонами у цій справі, не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 р. вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом органом, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року у справі № 21-530а14.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження по справі з урахуванням вищевикладених обставин та норм чинного законодавства України.

При цьому, у відповідності до вимог ч.2 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України слід роз'яснити позивачеві, що розгляд вказаних вимог віднесено до юрисдикції цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 128, 133, п. 1 ч. 1 ст. 157, 160 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання клопотання Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області про закриття провадження - задовольнити.

Провадження по справі за позовом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області до Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю Укрбудінвест, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Затоківська селищна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради щодо надання висновку про розгляд проектів землеустрою та скасування висновку управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради про розгляд проекту землеустрою №726 від 03.11.2014р., - закрити.

Розяснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку ст.186 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.

.