Справа № 814/596/15
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року м. Київ К/800/4529/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року

у справі №814/596/15

за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства «Чайка» (надалі - СГПП «Чайка»)

до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (надалі - ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва)

про скасування рішення, -

встановив:

У лютому 2015 року позивач звернувся до Миколаївського адміністративного суду з позовом, в якому поставлено питання про скасування рішення ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва №1 від 23.01.2015 року про виключення СГПП «Чайка» з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняття нового, яким відмовити в позові.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 21.01.2015 року робочою групою ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва проведено засідання з питання організації комплексного відпрацювання податкових ризиків з ПДВ, про що складено протокол №9.

Відповідачем від Романівського відділення Новоград-Волинської ОДПІ одержано аналітичну довідку щодо аналізу фінансово-господарської діяльності позивача, який лише у 2015 року став на податковий облік до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва у зв'язку зі зміною юридичної адреси. В ході відпрацювання, з урахуванням складеного висновку Головним оперативним відділом відповідача, складено аналіз наявної в органах Міндоходів податкової інформації від 21.01.2015 року №5/14-03-22-02, яким не підтверджено реальність здійснення господарської діяльності, необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності, в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів.

Враховуючи цю наявну інформацію, відповідач дійшов висновку, що позивач не міг реально виростити та реалізувати сільськогосподарську продукцію, зазначену в обсягах поставок декларації за жовтень-листопад 2014р., в зв'язку із чим, робочою групою було прийнято рішення про виключення підприємства позивача з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування.

23.01.2015 року в.о. керівника ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва, на підставі вищезазначених протоколу №9 від 21.01.2015р. та аналізу податкової інформації від 21.01.2015 року №5/14-03-22-02, було прийнято рішення №1 про виключення Сільськогосподарського ПП «Чайка» з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування. Підставами для прийняття такого рішення зазначено, що позивач протягом 12 послідовних звітних податкових періодів з грудня 2013 року по листопад 2014 рік мав сукупну вартість поставок всіх товарів (послуг) 87083,80 грн., у тому числі несільськогосподарських товарів (послуг) 81462,60 грн., що становить 93% та перевищує 25% вартості всіх поставлених товарів (послуг).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якими погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Згідно з п.209.1 ст.209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до п.209.2 ст. 209 Податкового кодексу України, згідно із спеціальним режимом оподаткування сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Згідно з п.209.6 ст.209 Податкового кодексу України, сільськогосподарським товаровиробником вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Умови, за яких сільськогосподарське підприємство втрачає право застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, встановлені пунктом 209.11 статті 209 Податкового кодексу України. Відповідно до вказаної норми, якщо суб'єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов'язане визначити податкове зобов'язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку.

Таким чином, визначальним для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Судами попередніх інстанцій також встановлено та не спростовано відповідачем, СГ ПП «Чайка» має в оренді земельні ділянки за межами населених пунктів Малокозарської сільської ради Романівського району загальною площею 173,4356 га та земельні ділянки за межами населених пунктів Вільшанської сільської ради Романівського району загальною площею 106,4857 га, що підтверджується довідками відділу Держземагенства у Романівському районі Житомирської області від 04.02.2015 року та податковими деклараціями з фіксованого сільськогосподарського податку.

Так, 05.09.2014 року та 19.10.2014 року СГ ПП «Чайка» уклало з ПП «Компанія «Агропром» договори про надання послуг №14 і №17, у відповідності до умов яких, виконавець надав позивачу послуги по збиранню соняшнику комбайном та транспортні послуги з перевезення насіння соняшнику.

21.10.2014 року позивач уклав з ФОП ОСОБА_1 договір про оренду транспортних засобів №6 для перевезення сільськогосподарської продукції.

Також, позивач уклав з ПП «Компанія «Агропром» договір про надання послуг, у відповідності до умов якого, виконавець надав послуги з дискування, культивації, посіву, внесення мінеральних добрив та обприскування посівів.

До того ж, позивачем було надано усі необхідні належним чином оформлені первинні документи (договори, податкові і видаткові накладні, банківські платіжні доручення, квитанції, ТТН, доручення на отримання товару, податкові декларації), які повністю підтверджують реальність їх виконання і, в свою чергу, відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Відповідачем в свою чергу не було надано належних, достатніх і беззаперечних доказів перевищення обсягу поставок несільськогосподарських товарів. Твердження контролюючого органу про відсутність на підприємстві позивача трудових ресурсів та основних засобів, необхідних для здійснення господарської діяльності не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи. Крім того, відповідачем не надано доказів щодо неправомірності формування податкового обліку та нарахування грошових зобов'язань.

Враховуючи викладене, з урахуванням приписів ч.2 ст.71 КАС України, судова колегія касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, не навів належних доказів на підтвердження обґрунтованості спірного рішення.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Приймаючи до уваги те, що сплату судового збору ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 року відстрочено до ухвалення судового рішення по суті, сума несплаченого судового збору підлягає стягненню.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області судовий збір в сумі 87,70 грн. (вісімдесят сім гривень 40 коп.) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач УДКCУ у Печерському районі, рахунок отримувача 0007, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, код банку отримувача 820019, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код класифікації доходу бюджету 22030105 «Судовий збір (Вищий адміністративний суд України, 075)».

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун