Справа № П/811/1032/16
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року справа № П/811/1032/16

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Жук Р.В., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення коштів за податковим боргом в сумі 2310,80 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Олександрійська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Кіровоградській області звернулась з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з єдиного податку в сумі 2310,80 грн.

Згідно із п.3 ч.5 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів у разі якщо протягом семи днів з дня закінчення строку, передбаченого ч.3 цієї статі, до суду не надійшло заперечення відповідача та за умови, що справа не розглядається за місцезнаходженням відповідача.

Поштова кореспонденція, яка була направлена відповідачу за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру, повернулась до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.45).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, що знаходяться за певною адресою, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою.

Суд вважає, що незнаходження фізичної особи за вказаною в реєстраційних документах адресою, без внесення відповідних змін до Реєстру є відмовою від отримання кореспонденції, а тому відповідно до ст. 37 КАС України відповідач вважається таким, що його повідомлено про розгляд адміністративної справи.

На час винесення постанови відповідачем заперечення проти позову або заяви про визнання позову, до суду не подано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що було здійснено всі заходи для реалізації відповідачем права судового захисту своїх прав та інтересів.

Згідно вимог ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд, розглянувши та оцінивши матеріали справи в порядку скороченого провадження, відповідно до вимог ст. 183-2 КАС України - без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі дійшов наступних висновків.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку визначені в главі 1 розділу 14 Податкового кодексу України. Згідно пунктів 291.2. та 291.3. статті 291 Податкового кодексу України 291.2. спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.10.2015 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та з того часу взятий на облік в Олександрійській ОДПІ ГУ ДФС (Світловодське відділення) як платник податків (а.с.5-11).

Пунктом 291.3 статті 291 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Статтею 293 Податкового кодексу України встановлені ставки єдиного податку, а саме:

- ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки);

- фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць:

1) для першої групи платників єдиного податку - у межах від 1 до 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати;

2) для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Так, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 згідно заяви перебуває на спрощеній системі оподаткування та обрав 2 групу платників єдиного податку і ставку податку 20% (а.с.18-19).

Згідно з пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема: 2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.

Відповідно до пункту 300.1 статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

За відповідачем рахується заборгованість у сумі 2310,80 грн., яка складається з:

- 170,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій виставлених відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 15.04.2016 року прийнятого на підставі висновків акту камеральної перевірки №41/13-01- від 15.04.2016 року (а.с.20-22);

- 2140,80 грн. узгодженої щомісячної суми грошового зобовязання.

Вказана заборгованість підтверджується розрахунками та довідками податкового органу, а також, зворотним боком облікової картки платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 (а.с.14-16, 23-24, 47).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобовязання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На виконання вищезазначених положень Податкового кодексу України відповідачу направлено податкову вимогу форми Ф від 01.02.2016 року №46-23, яку отримано відповідачем 05.02.2016 року (а.с.12-13).

Однак у встановлений законом строк відповідач заборгованість не сплатив.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175 цього пункту, податковий борг - це сума грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Статтею 87 Податкового кодексу України визначені джерела сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу платника податків.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На час розгляду справи доказів добровільної сплати відповідачем суми заборгованості суду не надано, а тому вона підлягає примусовому стягненню на користь позивача.

Також судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ФОП ОСОБА_1 з 12.04.2016 року припинив свою діяльність за власним рішенням як фізична особа-підприємець (а.с.8-11).

Проте, ФОП ОСОБА_1 не знято з обліку у податкових органах у звязку з наявністю у нього податкового боргу (а.с.5).

В даному випадку суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 6 ст. 47, ч. 1 ст. 51 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням. Державний реєстратор за відсутності підстав для залишення реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням без розгляду зобовязаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цього документа внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису. Державний реєстратор у день державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у порядку, визначеному статтями 47-50 цього Закону, зобовязаний надіслати відповідним органам статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України повідомлення про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи - підприємця.

З норм Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вбачається, що для припинення фізичної особи-підприємця дані з податкового органу для державного реєстратора не подаються, тобто при здійсненні припинення фізичної особи-підприємця у такої фізичної особи-підприємця може бути наявний податковий борг.

Разом з припиненням фізичної особи-підприємця така фізична особа повинна ще провести процедуру зняття з реєстрації у податкових органах, повідомити податкову інспекцію за місцем реєстрації про своє припинення.

З огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 після внесення запису до Єдиного реєстру не здійснив своїх зобовязань перед податковим органом, тому суду дійшов висновку про наявність у відповідача податкового боргу та необхідності його стягнення у примусовому порядку.

Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійсненні позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159 163, 167, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов - задовольнити.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, 27500, АДРЕСА_1) на користь Олександрійської ОДПІ (код - 39481571) податковий борг з єдиного податку в сумі 2310 (дві тисячі триста десять) грн. 80 коп.

Постанова суду за результатами скороченого провадження може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Постанова суду, прийнята у порядку скороченого провадження виконується негайно.

Суддя Р.В. Жук