Справа № 186/949/16-а(2-а/0186/32/16)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2016 рокусправа № 186/949/16-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Павлоградської місцевої прокуратури на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року по справі за позовом Керівника Павлоградської місцевої прокуратури в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей», треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради, Виконавчий комітет Першотравенської міської ради про визнання дій незаконними та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Керівник Павлоградської місцевої прокуратури в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей», треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради, Виконавчий комітет Першотравенської міської ради, в якому просив:

визнати дії ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей» в частині відрахування неповнолітнього ОСОБА_1 зі складу учнів групи № 13/15 незаконними;

скасувати наказ від 18.03.2016 № 9 про відрахування зі складу учнів ОСОБА_1.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області своєю ухвалою від 18 липня 2016 року відмовив у відкритті провадження провадження на підставі пункту 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду мотивована тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Керівник Павлоградської місцевої прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що при прийнятті рішень про відрахування з професійно-технічного навчального закладу, такий заклад здійснює владні управлінські функції, зокрема на підставі статті 39 Закону України «Про професійно-технічну освіту».

Відносини, які виникли між учнем і навчальним закладом не стосуються об'єктів цивільних прав, що наведені у статті 177 ЦК України. Крім того, статті 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, і такий спосіб захисту як визнання дій незаконними та скасування наказу цивільним законодавством не передбачений.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є необгрутованим.

Представник позивача судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на доводах і вимогах, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача та представники третіх осіб в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання були повідомлені судом належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки від 18.01.2016 № 21 виданої директором ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей» ОСОБА_1, навчається у вказаному ліцеї за професією «Електрозварник». Електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах. Контролер зварювальних робіт» група № 13/15 з 01.09.2015 (наказ № 1 «З-УДЗ» від 25.08.2014, денна форма навчання, на неповному державному забезпеченні).

Наказом № 9 від 18.03.2016 ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей» «В-УДЗ», неповнолітнього ОСОБА_1 відраховано зі складу учнів первинної професійної підготовки на базі базової загально середньої освіти, група № 13/15 за професією «Електрозварник. Електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах» за особистим бажанням.

За позицією заявника апеляційної скарги, відповідач своїми діями порушив право на освіту неповнолітнього та незаконно відрахував його зі складу учнів ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей». Крім того, при прийнятті рішень про відрахування з професійно-технічного навчального закладу, такий заклад здійснює владні управлінські функції. Відносини, які виникли між учнем і навчальним закладом не стосуються об'єктів цивільних прав. Висновок суду першої інстанції про те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є необгрутованим.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-XII, професійно-технічна освіта, що входить до загальної структури освіти, надається професійно-технічними навчальними закладами, зокрема, професійними ліцеями.

Ліцей (ліцей-інтернат) - навчальний заклад III ступеня з профільним навчанням та допрофесійною підготовкою (може надавати освітні послуги II ступеня, починаючи з 8 класу).

Безпосереднє управління ліцеєм здійснюється його директором та органами громадського самоврядування.

Так, відповідач - ДПТНЗ «Першотравенський гірничий ліцей», є державним навчальним закладом ІІ атестаційного рівня, який підпорядковується Міністерству освіти і науки України. Ліцей діє на підставі Статуту, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 624 від 21.05.2014.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, суб'єкт владних повноважень в розумінні п. 7 ч.1 ст. 3 КАС України - це орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В окремих випадках суб'єктами владних повноважень може бути інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих функцій. Тобто, в окремих випадках, як суб'єкт владних повноважень може виступати особа, яка не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, але в силу повноважень, наданих законодавством, виконує окремі владні управлінські функції або делеговані повноваження.

Таким чином, необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює зазначених владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не знаходиться «при здійсненні управлінських функцій», та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до Інформаційного листа Верховного Суду України № 3.2-2005 від 26.12.2005, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, та, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Проаналізувавши зміст спірних правовідносин на підставі заявлених позовних вимог та документів, наданих позивачем на їх обґрунтування, колегія суддів погоджується з тим, що даний спір не має ознак публічно-правового, а відповідач у спірних правовідносинах, не здійснює вказані владні управлінські функції.

За змістом Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 778, у спірних правовідносинах відповідач є учасником навчально-виховного процесу.

Крім того, відповідно до частини першої статті 10 Закону України від 13 травня 1999 року № 651-XIV «Про загальну середню освіту»загальноосвітній навчальний заклад є юридичною особою. За своїми організаційно-правовими формами загальноосвітні навчальні заклади можуть бути державної, комунальної та приватної форм власності.

Відповідно до статті 20 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту» навчальний заклад очолює його керівник (завідуючий, директор, ректор, президент тощо).

Керівники навчальних закладів, що є загальнодержавною власністю і підпорядковані Міністерству освіти України, обираються за конкурсом і призначаються на посаду Міністерством освіти України шляхом укладання з ними контракту відповідно до порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, в оскаржуваних правовідносинах між директором ліцею та учнем, навчальний заклад та його директори не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами в розумінні чинного Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки немає відносин влади і підпорядкування, не здійснюються владні управлінські функції відносно позивачів.

У випадку неналежності суб'єкта (у тому числі - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах до владної управлінської сфери та невиконання ним відповідних функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановлені оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 199, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Павлоградської місцевої прокуратури - залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року по справі № 186/949/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай