Справа № 2а/0370/1249/12
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 р. Справа № 876/2624/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.05.2012 року звернувся в суд з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання незаконним та скасування наказу від 04.04.2012 року № 98 о/с в частині звільнення з органів МВС України, поновлення на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними злочинними групами УБОЗ УМВС України у Волинській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області подало апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року позов задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року - скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Позивач ОСОБА_1 з 03.09.2001 року проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, зокрема, згідно з наказом УМВС України у Волинській області від 16.08.2011 року № 310 о/с на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними злочинними групами УБОЗ УМВС України у Волинській області, що підтверджується записами у трудовій книжці, витягом з послужного списку ОСОБА_1

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області №98 о/с від 04.04.2012 року позивача звільнено з органів МВС України в запас з 04.04.2012 року за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (пункт 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України).

Підставою для звільнення став наказ УМВС України у Волинській області від 19.03.2012 року № 474 «Про надзвичайну подію за участю співробітників УМВС України у Волинській області та покарання винних», а також затверджений 19.03.2012 року начальником УМВС України у Волинській області висновок по матеріалах службового розслідування. Яким встановлено, що між співробітниками УМВС України у Волинській області ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, з одного боку, та громадянами ОСОБА_5 Гульгасаном Сардар-огли, Мустафаєвим Елтоном Салі Огли і Мустафаєвим ОСОБА_6, з іншого боку, 14.03.2012 року приблизно о 20:00 біля приміщення бару «Агдаш», який розташований у с. Милуші Луцького району, виник конфлікт, котрий пізніше переріс у бійку, внаслідок якої учасники події отримали тілесні ушкодження. Ініціатора вказаного конфлікту в ході перевірки однозначно встановити не виявилося можливим внаслідок суперечливих пояснень з обох сторін. В той же час, вищезгадані працівники міліції своїми діями спонукали розвиток конфлікту та переростання його у бійку. При цьому, вони не повідомили у встановленому порядку орган внутрішніх справ про те, що трапилось, та залишили місце події. Остаточні висновки щодо причин перебігу та наслідків вищезгаданої події можливо буде зробити лише за наслідками перевірки по даному факту, яку буде проводити прокуратура Волинської області. Згідно із пунктом 3 зазначеного висновку службового розслідування за грубе ігнорування вимог Закону України «Про Міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Кодексу честі працівника органів внутрішніх справ, неодноразових вказівок і наказів МВС та УМВС в області щодо беззаперечного дотримання законності та чинного законодавства України у службовій діяльності органів внутрішніх справ та в позаслужбовий час, що виразилося у сприянні розвитку конфліктної ситуації, участі у бійці з цивільними особами, не інформуванні у встановленому порядку органу внутрішніх справ про подію та залишення її місця, низькі морально-ділові якості позивач підлягає звільненню з органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Проте, враховуючи, що позивач з 14.03.2012 року знаходиться на стаціонарному лікуванні у Луцькій міській клінічній лікарні № 2, рішення стосовно нього прийняти після одужання та виходу на службу.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про міліцію» ( чинного на час виникнення спірних правовідносин) від 20.12.1990 року № 565-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини восьмої статті 18 цього ж Закону при звільненні зі служби в міліції за ініціативою адміністрації у разі відхилення скарги з цього приводу вищестоящими в порядку підлеглості службовою особою чи органом звільнений працівник міліції має право оскаржити звільнення в суд.

Як передбачено пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 19.07.1991 року № 114 (з наступними змінами та доповненнями), особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Згідно із пунктом 70 зазначеного Положення звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться до підполковника міліції, підполковника внутрішньої служби включно начальниками управлінь внутрішніх справ Кримської АРСР, областей, м. Києва і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ.

Згідно із статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV, службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 7 зазначеного Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави, поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу, дотримуватися норм професійної та службової етики, берегти державну таємницю, у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб, стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою, постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень, сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють, берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 зазначеного Дисциплінарного статуту. Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Колегія суддів вважає, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ проведено з порушенням статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України «Про міліцію» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) від 22.02.2006 року № 3460-IV, оскільки такий крайній захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем без урахування всіх обставин події, що мала місце 14.03.2012 року.

Прокуратурою Волинської області в порядку статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України проводилася перевірка за фактом події, що відбулася 14.03.2012 року за участю співробітників УМВС України у Волинській області, за результатами якої 21.04.2012 року старшим слідчим СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_7 винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених статтями 187, 296, 365 Кримінального кодексу України.

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.04.2012 року слідує, що дослідчою перевіркою проведені всі можливі та необхідні заходи, однак ініціаторів та причини виникнення конфлікту, обставини та механізм отримання тілесних ушкоджень сторонами не встановлено, що позбавляє реальної можливості встановити наявність у діях тих чи інших учасників конфлікту ознак складу злочинів. Проведеною перевіркою достатніх даних, які б свідчили про наявність в діях працівників міліції ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 ознак хуліганства, перевищення ними своїх службових повноважень та вчинення розбійного нападу не здобуто, а тому щодо них слід відмовити в порушенні кримінальної справи.

Крім того, слід врахувати, що конфлікт за участю працівників міліції біля бару «Агдаш» в с. Милуші Луцького району відбувся 14.03.2012 року приблизно о 20:00, тобто, у позаслужбовий час. При цьому, позивач не перебував у стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком Волинського обласного наркологічного диспансеру щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння від 14.03.2012 року № 991, йому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, гематоми навколо лівого ока та лівої щоки, що підтверджується актом судово-медичного обстеження Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи від 24.04.2012 року № 529, в результаті чого ОСОБА_1 був госпіталізований та в подальшому проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, що підтверджується медичною документацією.

У висновку службового розслідування від 19.03.2012 року вказується також на низькі морально-ділові якості позивача, проте, такі висновки не знайшли свого підтвердження. Так, зокрема, за час проходження служби з 16.08.2011 року на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними злочинними групами УБОЗ УМВС України у Волинській області на ОСОБА_1 жодного разу не накладалися дисциплінарні стягнення, за період проходження служби в органах внутрішніх справ заохочувався шість разів, в тому числі, відзнаками МВС України, що підтверджується витягом з послужного списку, записами в трудовій книжці. Складена на ОСОБА_1 службова характеристика від 27.04.2012 року за підписом начальника УБОЗ УМВС України у Волинській області, за винятком вказівки на згаданий інцидент, є виключно позитивною, свідчить про належний рівень виконання позивачем службових обовязків. Крім того, допитаний як свідок ОСОБА_8 заступник начальника УБОЗ УМВС України у Волинській області показав, що керівництво УБОЗ УМВС України у Волинській області жодних претензій до виконання позивачем своїх обовязків немає.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що висновки службового розслідування про скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, не знайшли свого підтвердження, рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ як крайній захід дисциплінарного впливу проведено передчасно, без урахування всіх обставин події, що мала місце 14.03.2012 року, чим порушені вимоги статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Також Верховний Суд України згідно постанов від 30.09.2015 року №21-1288а15, від 20.10.2015 року №21-2103а15, від 20.10.2015 року №21-2440а15 дійшов висновку про те, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби, а невиконання вимог наказів, що стало підставою для звільнення позивача, є порушенням службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення відповідно до статті 12 Статуту.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 23.03.2016 року звернув увагу на те що, відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно статті 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Отже, на осіб рядового і начальницького складу наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Дисциплінарного статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно даних, що містяться в листку непрацездатності серії АВІ № 359768, у період з 04 квітня 2012 року по 09 квітня 2012 року включно був тимчасово непрацездатним. Оспорюваний наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 04 квітня 2012 року № 98 о/с, яким позивача з 04 квітня 2012 року звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення № 114, було видано у період його тимчасової непрацездатності, відповідач не врахував положень статті 18 Дисциплінарного статуту, дійшовши помилкового висновку, що спеціальне законодавство не містить застережень щодо неможливості накладення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ в період їх тимчасової непрацездатності.

Також звільнення атестованих працівників органів внутрішніх справ, членів виборного профспілкового органу, його керівників, крім додержання загального порядку, відповідно до частини 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки. Згідно довідок та заяви, які наявні в матеріалах справи, позивач був членом первинної профспілкової організації співробітників управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України оскільки подавав відповідну заяву.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року у справі №2а/0370/1249/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_9

Повний текст ухвали виготовлено 05.10.2016 року