Справа № 813/4227/15
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Справа № 876/2894/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представників позивача : ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ПАТ «Миколаївцемент» звернулось у суд із адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення СДПІ № /9594 від 28.07.2015, в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 934 156,27 грн., в тому числі 622 770,86 грн. за основним платежем та 311 386,41 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), № /9593 від 28.07.2015, в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 5 596 209,78 грн., в тому числі 3 730 806,52 грн. за основним платежем та 1 865 403,26 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та податкове повідомлення-рішення № /9595 від 28.07.2015, в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 15 376 299,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 позов було задоволено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, СДПІ подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що в укладених позивачем з ТзОВ «Україна-Трансервіс» договорах та додатках до них, а також у жодних інших первинних документах, які були надані для перевірки, не наведено калькуляції вартості робіт, які виконувались ТзОВ «Україна-Трансервіс» у карєрах за допомогою орендованих транспортних засобів, що не дає підстав зробити економічно обґрунтований висновок про відсутність більшої економічної вигоди для ПАТ «Миколаївцемент». Обсяги придбання у ТзОВ «Україна-Трансервіс» послуг не вказують на обмежене використання орендованої техніки зазначеним орендарем. Загальна сума нарахованої амортизації на вартість технологічних транспортних засобів, яку позивачем включено до витрат, що враховується для визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, значно перевищує загальну суму доходу. Щодо операцій з ТзОВ «Україна-Трансервіс» стосовно виконання ним робіт у Демне-Добрянському карєрі вапняку, апелянт посилається на те, що в ході проведення позапланової документальної перевірки ПАТ «Миколаївцемент» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ «Україна-Трансервіс» встановлено, що договори були укладені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки підприємство не отримало відповідних дозвільних документів на право виконання робіт, обумовлених в договорах. Крім цього, встановлено ряд сумнівних постачальників у даних підприємств в період надання послуг ПАТ «Миколаївцемент». Також, апелянт посилається на акт позапланової перевірки ТзОВ «Україна-Трансервіс» по взаємовідносинах, в тому числі з ПАТ «Миколаївцемент», складений ДПІ в Оболонському районі м. Києва. Щодо операцій з поставки вугілля ПП «ІВК-Постач», апелянт посилається на висновки акту позапланової виїзної перевірки ПП «ІВК-Постач» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства України при проведенні взаєморозрахунків з ПАТ «Миколаївцемент» та позапланової виїзної документальної перевірки підприємства під час взаємовідносин з ДП «Львіввугілля», яким встановлено, що підприємство реалізувало вугілля марки ДГР-0-200 та вугілля енергетичне в більшій кількості ніж придбало. Крім того, ПАТ «Миколаївцемент» відмовило у наданні для перевірки сертифікат якості вугілля. Також, апелянт посилається на те, що одне і теж вугілля поставлялося одночасно від ВП «Вуглезбут» ДП «Львіввугілля». Тому просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, представника позивача ОСОБА_1, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що в період з 05.03.2015 по 25.06.2015 СДПІ було проведено планову виїзну перевірку ПАТ «Миколаївцемент» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт № 198/28-06-42-01/00293025 від 03.07.2015.

За результатами проведеної перевірки було встановлено порушення п.п.14.1.27, п.п.14.1.36, п.п.14.1.202 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.п.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.п.138.8.1, п.п.138.8.5 п.138.8, п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.144.1 ст.144 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на прибуток за період з 01.10.12 по 31.12.14 на загальну суму 2 530 608 грн., в тому числі за IV квартал 2012 року на 1 941 грн., за 2013 рік на 2 528 667 грн., а також до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на 15 672 686 грн.; п.п.14.1.36, п.п.14.1.202 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.п.186.2.1 п.186.2 ст.186, п.187.1, п.187.6 ст.187, п.188.1 ст.188, п.п.192.1.1 п.192.1 п.192.3 ст.192, п.п.194.1.1 п.194.1 ст.194, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.7, п.201.10 ст.201, п.10 підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість за період з 01.10.12 по 31.12.14 на загальну суму 5 741 449 грн., в тому числі за листопад 2012 року на 1 848 грн., за грудень 2012 року на 2 827 грн., за березень 2012 року на 2 491 грн., за квітень 2013 року на 62 579 грн., за травень 2013 року на 149 363 грн., за червень 2013 року на 496 401 грн., за липень 2013 року на 344 648 грн., за серпень 2013 року на 510 869 грн., за вересень 2013 року на 419 008 гри., за жовтень 2013 року на 260 170 грн., за листопад 202 року на 137 540 грн., за грудень 2013 року на 165 896 грн., за січень 2014 року на 107 293 грн., за лютий 2014 року на 83 177 грн., за березень 2014 року на 1 382 457 грн., за квітень 2014 року на 1 073 826 грн., за травень 2014 року на 11 980 грн., за червень 2014 року на 436 626 грн., за липень 2012 року на 23 260 грн., за серпень 2014 року на 58 459 грн., за вересень 2014 року на 131 грн., за жовтень 2014 року на 147 грн., за листопад 2014 року на 10 453 грн., а також до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту (рядок 19 Декларації) за грудень 2014 року на 33 772 грн.

На підставі вказаного акта 28.07.2015 контролюючим органом були винесені податкові повідомлення-рішення № /9594, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 3 795 912,00 грн., включаючи штрафні (фінансові) санкції), № /9593, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 8 612 173,50 грн., в тому числі 5 741 449,00 грн. за основним платежем та 2 870 724,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, № /9595, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 15 672 686,00 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив наступне. Щодо господарських операцій з ТзОВ «Україна-Трансервіс» по оренді техніки, суд першої інстанції виходив з того, що основним видом діяльності ПАТ «Миколаївцемент» є виробництво цементу, від реалізації якого позивач отримує прибуток. Орендована техніка використовувалася ТзОВ «Україна-Трансервіс» виключно для виконання робіт на замовлення позивача у Демне-Добрянському карєрі вапняку, що підтверджується також відповідними договорами про виконання робіт. Такі роботи були необхідні для видобутку вапняку, який в подальшому використовувався позивачем для виробництва цементу. При цьому, оцінюючи вказані правовідносини, суд надав перевагу доводам позивача з приводу того, що передавши техніку в оренду ПАТ «Миколаївцемент» скоротив свої витрати на її обслуговування та ремонт, здійснення яких покладалося на орендаря (ТзОВ «Україна-Трансервіс») та вказав, що такі аргументи є логічними та узгоджуються зі змістом договору оренди та даними бухгалтерського та податкового обліку позивача. Крім цього, зі змісту звітів про фінансові результати ПАТ «Миколаївцемент» судом встановлено, що протягом 2013-2014 років позивач мав операційний дохід, тобто, його діяльність загалом була прибутковою. Також, суд першої інстанції вказав на те, що ні ПК України, ні іншим законодавчими актами не передбачено застережень/обмежень щодо встановлення розміру орендної плати (в тому числі застережень щодо того, що її розмір не може бути нижчим рівня амортизаційних відрахувань). Щодо висновків податкового органу про те, що послуги оренди техніки є безоплатно наданими послугами, суд зазначив, що обовязковою умовою класифікації послуги як безоплатної є та обставина, що послуга надається без висування вимоги щодо компенсації її вартості. Щодо господарських операцій ПАТ «Миколаївцемент» з ТзОВ «Україна-Трансервіс» по виконанню робіт, судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження виконання укладених позивачем з контрагентом договорів та їх прийняття, товариством було представлено податкові накладні, акти здачі-приймання робіт, факт здійснення операцій підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними, оплата позивачем робіт, виконаних для нього, підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями. Висновки податкового органу щодо нереальності вказаних вище господарських операцій ґрунтуються виключно на встановлених Окружним адміністративним судом м. Києва та Київським апеляційним адміністративним судом обставинах щодо здійснення ТзОВ «Україна-Трансервіс» діяльності з експлуатації технологічних транспортних засобів, в тому числі орендованих в ПАТ «Миколаївцемент», без спеціальних дозволів на експлуатацію таких механізмів, а також інформації, отриманій від Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та місті Києві. Однак, такі висновки суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки вказані цьому акті порушення не стосуються періоду здійснення господарських операцій за вказаними договорами та не мають відношення до тих операцій, у звязку з якими виник спір. Суд першої інстанції також критично оцінив доводи відповідача стосовно актів перевірок ТзОВ «Україна-Трансервіс» з огляду на те, що неправомірна діяльність контрагента не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення його до відповідальності. Щодо господарських відносин між ПАТ «Миколаївцемент» і ПП «ІВК-Постач», суд першої інстанції вказав, що факт отримання позивачем вугілля від зазначеного контрагента та проведення оплати за нього підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними, актами приймання-передачі, податковими накладними, залізничними накладними, прибутковими ордерами, рахунками та платіжними дорученнями. Факт відправлення вугілля зі станції «Іваничі» та отримання на станції «Миколаїв - Дністровський» у зазначений в акті період підтверджується також листом ДТГО «Львівська залізниця» від 05.05.15. Отримане вугілля використовувалось в господарській діяльності позивача, що підтверджується актами звірки кількісних показників за результатами інвентаризації готової продукції та незавершеного виробництва станом на 01 вересня, 01 жовтня, 01 листопада, 01 грудня 2013 року, 01 січня, 01 лютого та 01 березня 2014 року. Стосовно посилання відповідача на відсутність сертифікатів якості, технічних умов, стандартів та інших документів, які підтверджують належну якість товару, суд першої інстанції зазначив, що вказані документи не фіксують факту здійснення господарських операцій, а лише підтверджують, що товар відповідає встановленим вимогам. Тому відсутність таких документів не може слугувати підставою для висновків про відсутність таких господарських операцій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Щодо операцій з передачі ПАТ «Миколаївцемент» техніки в оренду ТзОВ «Україна-Трансервіс», судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.08.2012 між ПАТ «Миколаївцемент» та ТзОВ «Україна-Трансервіс» було укладено договір оренди техніки № МУК ІS/12/09-1.

За умовами цього договору, ПАТ «Миколаївцемент» (орендодавець) передає в строкове платне користування ТзОВ «Україна-Трансервіс» (орендар) для виконання робіт по перевезенню гірничої породи та розкривних робіт з укладкою у відвал на Демне-Добрянському карєрі вапняку ПАТ «Миколаївцемент» техніку згідно з переліком, зазначеним у Додатку 1 до даного договору, який є його невідємною частиною. Марка техніки, номерні знаки, вартість зазначені у Додатку 1 до даного договору. Техніка належить орендодавцеві на праві приватної власності. Передача техніки в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на техніку. Всі ризики, повязані із зберіганням та використанням техніки, несе орендар з моменту підписання Акту приймання-передачі техніки (Додаток № 2 до договору).

За цим договором орендодавець передає орендарю техніку у користування строком до 01.01.13.

Згідно п.3.1 вказаного договору, орендна плата за користування технікою становить 1 000 грн. в місяць з врахуванням податку на додану вартість за кожну одиницю техніки, зазначену у Додатку 1.

Відповідно до п.7.10 договору, амортизаційні відрахування не включені у вартість оренди та використовуються за власним розсудом орендодавцем.

У Додатку 1 до договору оренди наведено перелік автомобілів, які ПАТ «Миколаївцемент» передало в оренду ТзОВ «Україна-Трансервіс», а саме : автомобіль Білаз 75405, 1991 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль Білаз 75405, 1993 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2; автомобіль Білаз 7540В, 2004 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3; автомобіль Білаз 7540В, 2005 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4; автомобіль Білаз 7540В, 2006 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_5; автомобіль Білаз 75473/45тн, 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_6; автомобіль Білаз 75473/45тн, 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_7; автосамоскид Caterpillar 730, Японія, 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_8; автосамоскид Caterpillar 730, Японія, 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_9; автосамоскид Caterpillar 730, Японія, 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_10.

Вказані транспортні засоби передані орендарю 31.08.12 згідно з актами приймання-передачі, які є додатками до договору оренди.

Відповідно до п.4.1 договору оренди, строки виконання робіт за цим договором становлять : початок з моменту підписання договору, закінчення - 31.12.12.

В подальшому, між ПАТ «Миколаївцемент» та ТзОВ «Україна-Трансервіс» було укладено додаткову угоду до договору оренди № 1 від 31.12.12 (надалі Додаткова угода), згідно з п.1.1 якої строк вказаного договору продовжено до 31.12.14. Усі інші умови договору оренди не змінені цією угодою, залишаються незмінними та обовязковими до виконання обома сторонами.

Також, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за період з 01.10.13 по 30.06.14 позивачем було надано орендні послуги загальною вартістю 90 000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 15 000,00 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 20 від 31.10.13, № 23 від 28.11.13, № 25 від 25.12.13, № 2 від 31.01.14, № 4 від 28.02.14, № 6 від 31.03.14, № 7 від 30.04.14, № 9 від 31.05.14 та № 12 від 30.06.14.

Факт отримання ПАТ «Миколаївцемент» орендної плати від контрагента підтверджується долученими до справи виписками з банківського рахунку позивача за 12.11.13, 18.12.13, 18.02.14, 14.03.14, 17.04.14, 13.06.14, 16.07.14 та 18.08.14.

На підтвердження взаємовідносин між ПАТ «Миколаївцемент» та ТзОВ «Україна-Трансервіс» по договору оренди, позивачем було надано податкові накладні № 19399 від 31.10.13, № 11189 від 28.11.13, № 11309 від 18.12.13, № 368 від 31.01.14, № 1109 від 28.02.14, № 2464 від 31.03.14, № 4366 від 30.04.14, № 6955 від 31.05.14 та № 8108 від 30.06.14, суми податку на додану вартість в яких, відображені позивачем у складі податкових зобовязань з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди, що підтверджується, зокрема, додатками № 5 (розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів) до декларацій з податку на додану вартість за жовтень, листопад, грудень 2013 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2014 року.

Позитивне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту ПАТ «Миколаївцемент» з податку на додану вартість за вказані вище періоди було фактично сплачено товариством до Державного бюджету України, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які є наявними в матеріалах справи.

Пунктом 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 цього Закону, господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Згідно ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Спростовуючи доводи відповідача стосовно того, що операції позивача з його контрагентом є збитковими, оскільки економічної вигоди від їх здійснення немає, які викладені як в акті перевірки, так і в запереченнях на адміністративний позов, суд першої інстанції вказав наступне.

У п.1.1 договору оренди, укладеному між позивачем і ТзОВ «Україна-Трансервіс» сторони погодили, що техніка передається в оренду для виконання робіт у Демне-Добрянському карєрі вапняку ПАТ «Миколаївцемент».

Згідно з п.2.1 цього договору, орендар (ТзОВ «Україна-Трансервіс») зобовязаний використовувати орендовану техніку у відповідності до мети оренди, визначеної у пункті 1.1 договору, тобто, для робіт у карєрі.

Крім того, відповідно до п.2.1 договору оренди, ТзОВ «Україна-Трансервіс» взяло на себе обовязок постійно підтримувати орендовану техніку у належному технічному стані, нести витрати, повязані з використанням техніки, купувати за власний рахунок шини та ніші запчастини для техніки, проводити необхідні роботи по ремонту техніки.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, основним видом діяльності ПАТ «Миколаївцемент» є виробництво цементу, від реалізації якого позивач отримує прибуток. Орендована техніка використовувалася ТзОВ «Україна-Трансервіс» виключно для виконання робіт на замовлення позивача у Демне-Добрянському карєрі вапняку, що підтверджується також відповідними договорами про виконання робіт. Такі роботи були необхідні для видобутку вапняку, який в подальшому використовувався позивачем для виробництва цементу.

Беручи до уваги встановлені судом обставини та аналізуючи правові норми, застосовані до даних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надаючи перевагу доводам позивача з приводу того, що передавши техніку в оренду, ПАТ «Миколаївцемент» скоротив свої витрати на її обслуговування та ремонт, здійснення яких покладалося на орендаря (ТзОВ «Україна-Трансервіс»), прийшов до вірного висновку про те, що такі аргументи є логічними та узгоджуються зі змістом договору оренди та даними бухгалтерського та податкового обліку позивача.

Крім того, зі змісту звітів про фінансові результати ПАТ «Миколаївцемент» встановлено, що протягом 2013-2014 років позивач мав операційний дохід, тобто, його діяльність загалом була прибутковою.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про ціни і ціноутворення», субєкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни та державні регульовані ціни. Вільні ціни встановлюються субєктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін (ст.11 цього Закону). Тобто, позивач і його контрагент були вільні у встановленні вартості оренди і встановлювали її, виходячи з економічної доцільності такої оренди для обох сторін договору.

Таким чином, законодавцем надано платнику податків право здійснювати господарську діяльність на власний ризик і можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому. Тому збитковість окремих операцій (навіть якщо вони дійсно є збитковими) не може свідчити про недоцільність їх здійснення.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що доходи це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Порядок визначення доходів регулюється статтею 137 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, вірно вказав, що ні ПК України, ні іншим законодавчими актами не передбачено застережень/обмежень щодо встановлення розміру орендної плати (в тому числі застережень щодо того, що її розмір не може бути нижчим рівня амортизаційних відрахувань), тому податковий облік платника податків не залежить від співвідношення розміру орендної плати за основні засоби та амортизаційних відрахувань на них.

Згідно п.п.135.4.1 п.135.4 ст.135 ПК України, дохід від реалізації товарів, виконання робіт, надання послуг (зокрема по оренді техніки) включається до складу доходу від операційної діяльності.

В мотивувальній частині оскаржуваної постанови суд першої інстанції вказав на те, що відповідачем ні в акті перевірки, ні його представником в судовому засіданні не було наведено нормативного обґрунтування висновку щодо необхідності включення до складу доходу, що враховується при обчисленні обєкта оподаткування, позитивної різниці (перевищення) між сумою амортизаційних нарахувань на основні засоби та доходом, отриманим від передачі таких основних засобів в оренду.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що вказане не було наведено представником відповідача і в ході апеляційного розгляду.

Даючи правову оцінку доводам представника відповідача стосовно того, що послуги оренди техніки є безоплатно наданими послугами, суд першої інстанції, пославшись на положення п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України, згідно якої безоплатно наданими товарами, роботами, послугами є товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею, враховуючи те, що обов'язковою умовою класифікації послуги як безоплатної є та обставина, що послуга надається без висування вимоги щодо компенсації її вартості та взявши до уваги встановлену в ході розгляду справи ту обставину, що у взаємовідносинах між позивачем і ТзОВ «Україна-Трансервіс» останнє сплачувало орендну плату, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками та не заперечується податковим органом, прийшов до вірного висновку, що послуги з надання в оренду техніки між позивачем та його контрагентом не можуть вважатися безоплатно наданими.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що вказані обставини свідчать, що ПАТ «Миколаївцемент» здійснювало податковий облік операцій з надання техніки в оренду ТзОВ «Україна-Трансервіс» у повній відповідності до вимог податкового законодавства отриману оренду плату товариство враховувало у складі свого доходу, а суми податку на додану вартість з вартості оренди включав до складу податкових зобовязань по додану вартість.

Щодо господарських операцій ПАТ «Миколаївцемент» з ТзОВ «Україна-Трансервіс» по виконанню робіт, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ «Миколаївцемент» та ТзОВ «Україна-Трансервіс» було укладено договори № MYK/IS/12/01-05/1 від 27.01.12, № IS/12/01-05/2 від 27.01.12 та № MYK/IS/12/01-05 від 27.01.12.

На виконання умов за вказаними договорами ТзОВ «Україна-Трансервіс» виконувало для позивача певні роботи у Демне-Добрянському карєрі вапняку, а саме : розкривні роботи, роботи по влаштуванню розрізних траншей, перевезення гірничої породи у карєрі, перевезення гірничого матеріалу для влаштування захисних валів, перевезення відходів з сировинних млинів на відвал тощо.

За умовами договору № MYK/IS/12/01-05/1 від 27.01.2012 ТзОВ «Україна-Трансервіс» виконувало для позивача розкривні роботи у кар'єрі, а також роботи з навантаження і переміщення РШГ на рекультиваційний відвал у кар'єрі.

На підтвердження реальності вчинення господарських операцій, виконання договірних зобовязань та оплати придбаних товарів позивачем було надано та долучено до матеріалів справи податкові накладні, товарно-транспортні накладні. Факт розрахунку по договору підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

За умовами договору № IS/12/01-05/2 від 27.01.2012 ТзОВ «Україна-Трансервіс» виконувало для позивача роботи по влаштуванню розрізної траншеї по м'яким породам у кар'єрі.

На підтвердження виконання робіт та їх прийняття, ПАТ «Миколаївцемент» було представлено податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Факт здійснення внутрішніх перевізних операцій, пов'язаних з виконанням робіт у кар'єрі ТзОВ «Україна-Трансервіс», підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними. Факт розрахунку по договору підтверджується долученими до справи платіжними дорученнями.

За умовами договору № MYK/IS/12/01-05 від 27.01.2012 ТзОВ «Україна-Трансервіс» виконувало для позивача роботи з перевезення гірничої породи у кар'єрі, перевезення гірничого матеріалу для влаштування захисних валів, перевезення відходів на відвал у кар'єрі, інші додаткові роботи у кар'єрі.

На підтвердження виконання робіт та їх прийняття ПАТ «Миколаївцемент» було представлено податкові накладні та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Факт здійснення внутрішніх перевізних операцій, пов'язаних з виконанням робіт у кар'єрі ТзОВ «Україна-Трансервіс», підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними. Оплата підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Твердження податкового органу щодо нереальності вказаних вище господарських операцій спростовуються долученими до матеріалів справи первинними документами, зокрема звітними балансами запасів корисних копалин; протоколом розгляду плану розвитку гірничих робіт по Демне-Добрянському кар'єру вапняку; актами допуску, які підписані представниками позивача та ТзОВ «Україна-Трансервіс», відповідно до яких працівники ТзОВ «Україна-Трансервіс» допускались на територію позивача для виконання робіт; ліцензією на здійснення господарської діяльності у будівництві, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури (зокрема, робіт щодо розробки ґрунтів, улаштування ґрунтових споруд) та на здійснення внутрішніх перевезень вантажів, видану ТзОВ «Україна-Трансервіс»; дозволами ТзОВ «Україна-Трансервіс» на виконання робіт підвищеної небезпеки (розкривних та добувних робіт на кар'єрах, земляних робіт) та на експлуатацію технологічних транспортних засобів, що підлягають реєстрації в територіальних органах Держгірпромнагляду, зокрема : навантажувач марки HANOMAG, екскаватор марки VOLVO, трактор гусеничний моделі Т-170, бульдозер марки CATERPILLAR та самоскид з ламаною рамою марки VOLVO.

З матеріалів справи вбачається, що вказані вище документи досліджувались відповідачем під час проведення перевірки та описані в акті перевірки.

Згідно Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1107 від 26.10.11, роботодавець отримує дозвіл на експлуатацію лише тих технологічних транспортних засобів, які підлягають реєстрації в територіальних органах Держгірпромнагляду.

Відповідно до п.10 Порядку реєстрації технологічних транспортних засобів, реєстрація технологічного транспортного засобу здійснюється на підставі письмової заяви власника. До такої заяви, серед іншого, додається документ, що підтверджує правомірність придбання (використання) технологічного транспортного засобу.

Згідно з абзацом 6 пункту 11 цього Порядку, таким підтверджуючим документом у випадку використання транспортного засобу на умовах оренди є відповідний договір оренди, в якому повинна бути відображена домовленість між сторонами щодо тимчасової реєстрації транспортного засобу за орендарем.

В даному випадку договір оренди транспортних засобів між позивачем та ТзОВ «Україна-Трансервіс» не містить положень щодо можливості тимчасової їх реєстрації за орендарем, тоді як такі транспортні засоби зареєстровані за позивачем і у нього є відповідні дозволи на їх експлуатацію.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що порушення контрагентом позивача певних адміністративних процедур, зокрема експлуатація окремих технологічних транспортних засобів без відповідних дозволів, не може свідчити про відсутність факту виконання вказаним товариством робіт для позивача і жодним чином не впливає на відображення таких операцій в податковому обліку позивача та ТзОВ «Україна-Трансервіс».

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що неправомірна діяльність контрагента не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення його до відповідальності.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що в разі наявності у державних органах інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).

Таким чином, податковий облік операцій з отримання послуг (робіт) від ТзОВ «Україна-Трансервіс» позивач здійснював у повній відповідності до вимог податкового законодавства. У позивача були усі передбачені законом підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість за такими операціями та витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток.

Щодо операцій з постачання позивачу приватним підприємством «ІВК-Постач» вугілля, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ «Миколаївцемент» та ПП «ІВК-Постач» було укладено два контракти на поставку вугілля, зокрема контракт № MYK-IS12/10/2 від 29.10.2012 та контракт № NM-VS/01-28052013 від 25.05.2013.

Предметом оскарження є лише висновок контролюючого органу в частині поставок вугілля, що здійснювалися за договором № MYK-IS12/10/2 від 29.10.12 (з додатками).

На виконання умов вказаного контракту, з урахуванням додаткових угод № 1 від 19.03.2013, № 2 від 20.05.2013, № 3 від 17.09.2013, № 4 від 12.11.2013 та № 5 від 13.02.2014, в період з 27.09.2013 по 26.02.2014 ПП «ІВК-Постач» було поставлено ПАТ «Миколаївцемент» вугілля на загальну суму 13 543 825,13 грн.

Пунктом 3.1 вказаного контракту встановлена вартість однієї метричної тони вугілля, поставка якого проводиться на умовах FCA (ІНКОТЕРМС-2010) станція Іваничі. Додатковими угодами до контракту змінювалась вартість вугілля та об'єми поставки.

У відповідності до п.п.3.1.1 п.3.1 контракту, днем відвантаження вугілля вважається день оформлення залізничних накладних.

Відповідно до п.5.3 контракту, якість поставленого вугілля визначається за результатами лабораторних досліджень ПАТ «Миколаївцемент».

Факт отримання позивачем вугілля від ПП «ІВК-Постач» та проведення оплати за нього підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними, актами приймання-передачі, податковими накладними, залізничними накладними, прибутковими ордерами, рахунками та платіжними дорученнями. Факт відправлення вугілля зі станції «Іваничі» та отримання на станції «Миколаїв-Дністровський» у зазначений в акті період підтверджується також листом ДТГО «Львівська залізниця» № МЮ-14/79 від 05.05.2015.

З матеріалів справи видно, що отримане позивачем вугілля використовувалось в його господарській діяльності, що підтверджується актами звірки кількісних показників за результатами інвентаризації готової продукції та незавершеного виробництва станом на 1 вересня 2013 року, 1 жовтня 2013 року, 1 листопада 2013 року, 1 грудня 2013 року, 1 січня 2014 року, 1 лютого 2014 року, 1 березня 2014 року.

Як було встановлено в ході судового розгляду, вищевказані первинні документи досліджувались податковим органом під час проведення перевірки та описані в акті перевірки. Зауважень до таких документів, їх наявності та правильності оформлення в акті перевірки не вказано. Податковим органом також не заперечується факт отримання позивачем від ПП «ІВК-Постач» вугілля та факт його подальшого використання.

Крім того, слід зазначити, що зі змісту контракту між ПАТ «Миколаївцемент» та ПП «ІВК-Постач» вбачається, що сторонами були узгоджені якісні показники отриманого вугілля. Виходячи з якісних показників сторони погодили ціну такого вугілля. За положеннями п.2.2 контракту оцінка якості вугілля проводиться лабораторією позивача.

Як видно з матеріалів справи, на вимогу суду першої інстанції позивачем було надано протокол за результатами випробувань отриманого від ПП «ІВК-Постач» вугілля, які проводились лабораторією з контролю виробництва ПАТ «Миколаївцемент», яке відповідало якісним показникам, що обумовлені сторонами в договорі, а тому ним проводилась оплата за вугілля по ціні договору.

Суд першої інстанції, з врахуванням того, що позивачем фактично не заперечувався факт допущених помилок при маркуванні вугілля в первинних документах, прийшов до логічного висновку про те, що ця обставина сама по собі не може свідчити про безтоварність операцій по поставці вугілля взагалі, зокрема марки Гр-0200, врахувавши при цьому дані ДСТУ 3472-96, а також інформацію, надану ТзОВ СП «Інколаб Сервісез Україна» в листах № 157 від 06.11.15 та № № 161 від 10.11.15, згідно з якими вугілля марки Гр-0200 та ДГр-0200 має спільні технологічні характеристики, а розбіжність між ними можна встановити лише в лабораторних умовах.

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові докази, які свідчать про те, що отримане вугілля використовувалось ПАТ «Миколаївцемент» у свої господарській діяльності, у результаті чого товариством отримано відповідний прибуток. Документи, що підтверджують реальність поставки такого товару відповідають вимогам встановленим законом. Наведена обставина не була спростована представником відповідача в ході апеляційного розгляду.

Згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 цього Кодексу передбачено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із : витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, виходячи з положень п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають, в тому числі, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4 вищезгаданої статті передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно п.185.1 ст.185 цього Кодексу, об'єктом оподаткування податком на додану вартість, зокрема, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Виходячи з положень п.187.1 ст.187 цього ж Кодексу, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше : а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У відповідності до ст.201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який є основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно ст.1 цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити : назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Таким чином, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що викладені в акті перевірки № 198/28-06-42-01/00293025 від 03.07.2015 висновки податкового органу про порушення позивачем норм ПК України, в частині що стосується предмету спору, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, як і не були спростовані вони в ході апеляційного розгляду, при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції допущено не було, тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року по справі № 813/4227/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

ОСОБА_3

Повний текст ухвали складений 04.10.2016.