Справа № 359/5737/16-а
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/359/223/2016
Справа № 359/5737/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» жовтня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.

при секретарі - Айрапетян Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

18.07.2016 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області представником за довіреністю ОСОБА_2 був поданий адміністративний позов в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення Бориспільської міської ради від 12 липня 2016 року №862-11-VII «Про розірвання договору оренди землі від 03.04.2006 року, укладеного між міською радою та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1, на земельну ділянку площею 0,1955 під розміщення культурно-розважального центру із закладами торгівлі по вул.Київський шлях, 71-а у м.Бориспіль» (а.с.1-6).

В обґрунтування заявник зазначив, що відповідач своїми діями грубо порушив чинне законодавство України, перевищив власні повноваження та прийняв незаконне рішення, яке підлягає скасуванню, в тому числі, посилаючись на вимоги ч.3,4 ст.31 Закону України «Про оренду землі», якими передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що оскаржуване рішення порушує права позивача, оскільки може бути підставою для задоволення позову, у випадку звернення відповідача до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, в судовому засіданні, зазначив, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту, оскільки спір не належить до адміністративної юрисдикції, а спір, що виник між сторонами та стосується права користування земельною ділянкою, має вирішуватись судом в порядку господарського судочинства., який має можливість дати оцінку правомірності актів органу місцевого самоврядування та органів державної влади, якщо їх прийняття сприяло порушенню прав позивача. В звязку з чим вважає, що адміністративна справа підлягає закриттю.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, в тому числі представника позивача, який покладається на думку суду, та представника відповідача, який вважає, що провадження у справі має бути закрито, дослідивши додані до позовної заяви письмові документи, суд прийшов до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і провадження у даній адміністративній справі слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України установлено, що субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України відповідна рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним субєктом земельних відносин.

Верховний Суд України дійшов висновку, що «у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оскарження правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне».

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, господарського (цивільного) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглядає справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16.12.2014 року по справі №21-544а14 , від 11.11.2014 року № 21-493а14 та від 24.02.2015 року по справі № 21- 34а15.

В тому числі Верховним Судом України наведено рішення Європейського суду з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року, який вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до вимог ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку, спір щодо захисту цивільних прав, що виник із земельних відносин, має не публічний, а приватно - правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів, а з урахуванням субєктного складу, має вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Згідно п.1 ч. 1ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.157,186 КАС України, суд,-

ухвалив:

Закрити провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення.

На ухвалу може бути подана апеляція до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний протягом пяти днів з дня її проголошення. Для осіб, які не були присутні в судовому засіданні - протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І.В.Муранова-Лесів