Справа № 813/202/16
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Львів Справа № 876/5638/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

судді-доповідача Богаченка С. І.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря Бадівській О. О.,

представника позивача Гнатка Я. А.,

третьої особи - ОСОБА_1 та його представника Дутки Г. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року у справі № 813/202/16 за позовом ОСОБА_2 до Залізничного районного відділу у м. Львові Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження і зобов`язання вчинити дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Залізничного районного відділу у м. Львові Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області (далі РВ ГУДМС), Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (далі Залізнична РА ЛМР), в якому просив скасувати розпорядження начальника РВ ГУДМС щодо зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати РВ ГУДМС поновити реєстрацію місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що РВ ГУДМС протиправно зняв його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності для цього підстав, оскільки в судовому порядку його не позбавлено права користування житлом.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги поданої позивачем апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Третя особа ОСОБА_1 та його представник заперечили проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просили відмовити в її задоволенні.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, хоча відповідачів було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що беруть участь у справі та з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення адміністрації профспілкової організації Житлово-експлуатаційної контори «Електрон» Дочірнього підприємства ВАТ «Концерн-Електрон» від 10 липня 2007 року протокол № 18 позивачу видано ордер від 16 липня 2007 року № 130 на право проживання у гуртожитку малих сімей по АДРЕСА_1 .

Згідно з наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 26 листопада 2008 року № 632 гуртожитку на АДРЕСА_2 надано статус житлового будинку, який рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 21 травня 2010 року № 568 прийнятий у власність територіальної громади.

16 грудня 2010 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження № 1090 про укладення договору найму з ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а 21 березня 2011 року зареєстровано його місце проживання у даній квартирі.

Наказом управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 18 січня 2012 року № 141-Ж-З вказану вище квартиру передано у власність ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2014 року у справі № 462/4409/13, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року, визнано недійсним наказ управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 18 січня 2012 року № 141-Ж-З про надання ОСОБА_2 у приватну власність квартири АДРЕСА_3 ; визнано недійсним свідоцтво від 18 січня 2012 року № НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 ; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 , проведену ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» р.н. НОМЕР_2 ; зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 шляхом вселення ОСОБА_1 у вказану квартиру та надання йому ключів від вхідних дверей квартири.

15 липня 2015 року на підставі вказаного рішення суду за заявою ОСОБА_1 . РВ ГУДМС знято позивача з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивача правомірно знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, його позбавлено права власності на вказане житло.

Суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні врегульовані Законом України «Про свободу пересувань та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

Відповідно до пункту 3.6 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року N 1077, працівник територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів - адміністратор центру (крім внесення відомостей про зняття з реєстрації місця проживання до паспортного документа та картки реєстрації особи): перевіряє належність паспортного документа особі, що його подала, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання, про що ним вчиняється відповідний запис у заяві про реєстрацію місця проживання особи; реєструє прийняту заяву у Журналі обліку заяв про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи; заповнює три примірники талона зняття з реєстрації місця проживання в Україні, один з яких надсилає до адресно-довідкового підрозділу, другий - до органу державної статистики, а також вносить відомості про зняття з реєстрації особи до картки реєстрації особи та адресної картки, які після зняття з реєстрації протягом доби вміщуються до картотеки територіального підрозділу ДМС України; вносить відомості про зняття з реєстрації особи до повідомлення про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання/перебування призовників та військовозобов`язаних, якщо особа є призовником або військовозобов`язаною. Відомості, внесені до цього повідомлення, раз на місяць до 5 числа надсилаються до військового комісаріату; вносить відомості про зняття з реєстрації місця проживання до паспортного документа шляхом проставлення в ньому штампа зняття з реєстрації місця проживання; повертає особі паспортний документ та третій примірник талона зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Таким чином, працівник територіального підрозділу ДМС України вправі зняти особу з реєстрації місця проживання на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, вчинивши при цьому ряд дій, зокрема, перевірку наявності документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, у разі наявності будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року в справі № 21-1438а15.

Як видно з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_3 передана у комунальну власність та надана позивачу в користування, де і було зареєстровано його місце проживання.

Суд вважає за необхідне зазначити, що набуття позивачем права власності на вказану квартиру та наступне позбавлення його такого права на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, жодним чином не вплинуло на його право користування такою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій РВ ГУДМС щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на відсутність підстав, передбачених статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання поновити реєстрацію його місця проживання, то суд вважає, що така підлягає задоволенню, однак, враховуючи те, що Законом України від 10 грудня 2015 року № 888-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» повноваження зі здійснення реєстрації чи зняття з реєстрації місця проживання особи передано виконавчим органам сільської, селищної або міської ради, такі дії повинні бути вчинені Залізничною РА ЛМР.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року по справі №813/202/16 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Залізничного районного відділу у м. Львові Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області і Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження і зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Залізничного районного відділу у м. Львові Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: С. І. Богаченко

Судді А. І. Рибачук

Д. М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 11 жовтня 2016 року.