Справа № 320/4906/16-а
Суддя: КучеренкоН Н. В.
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 30.09.2016
Справа № 320/4906/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

„30" вересня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі - Левандовській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Одеської митниці ДФС України про скасування повністю постанови Одеської митниці ДФС України у справі про порушення митних правил № 0541/50000/16, винесеної 20 липня 2016 року за ст. 485 МК України щодо ОСОБА_1, зобов'язання відповідача Одеської митниці ДФС України прийняти за постановою рішення про закриття справи про порушення митних правил № 0541/50000/16 через недоведеність і відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1, а так само закрити справу з цих підстав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову першого заступника Одеської митниці ДФС України ОСОБА_4 від 20 липня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України, у зв'язку з її необ'єктивністю і незаконністю; зобов'язати відповідача прийняти за постановою рішення про закриття справи про порушення митних правил № 0541/50000/16 через недоведеність і відсутність складу адміністративного правопорушення в його діях, а так само закрити справу з цих підстав.

Позивач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи в письмовому провадженні, підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності. При цьому від нього надійшли заперечення проти позову, відповідно до яких вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 квітня 2016 року о 20 год. 48 год. в пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС прибув легковий автомобіль марки «Ауді А6», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації - Болгарія, який прямував з України (м. Одеса) до Болгарії (м. Софія) під керуванням громадянина ОСОБА_1, який надав для митного оформлення паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_2, виданий 13 жовтня 2015 року органом МВР Софія. В ході здійснення митного контролю та оформлення вищевказаного автомобіля було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 є громадянином України, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3, виданий 22 липня 2008 року та проживає за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, згідно із інформацією, наявною в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України та ПІК «Інспектор-20016», встановлено також, що громадянин ОСОБА_1 в період з 2012 року по 22 жовтня 2015 року ввозив вказаний автомобіль у режим «транзит» з метою особистого користування в якості резидента України, використовуючи при цьому паспорт громадянина України , згідно з яким він проживає за адресою: Україна, АДРЕСА_1. Після цього, отримавши паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_2, виданий 13 жовтня 2015 року органом МВР Софія, громадянин ОСОБА_1, маючи статус громадянина-резидента, 22 жовтня 2015 року в'їхав на митну територію України на автомобілі марки «Ауді А6», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації - Болгарія, в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» для особистого користування, при цьому заявив митному органу України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом. Згідно ч. 3 ст. 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянам-резидентам транспортних засобів особистого користування дозволяється під письмове зобов'язання на строк до одного року за умови письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Відповідно до п.1 ст.2 Закону України №2235-111 «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Згідно із ст. 18 Закону України «Про громадянство України» громадянин України, який відповідно до чинного законодавства є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням. Датою припинення громадянства України, у випадках, передбачених Законом, є дата видання відповідного Указу Президента України. Відповідно до ст.19 вказаного Закону громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання Указу Президента України про припинення громадянства України користується всіма правами і несе всі обов'язки громадянина України. Згідно з положень Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22 листопада 1999 року № 201, документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом „Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном. Відповідно до п 33. ст. 4 Митного кодексу України нерезиденти це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України. Відповідно до ч. З ст.380 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікується за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Відповідно до листа Мелітопольського МВ Управління ДМС України в Запорізькій області від 30 квітня 2016 року інд. № 2318 вих. № 4147, громадянин України ОСОБА_1 Документувався паспортом громадянина України НОМЕР_4 від 27 квітня 1999 року, виданий Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області. Відомості про набуття громадянином ОСОБА_1 громадянства іншої держави та відмови від громадянства України, відсутні. Тобто, станом на 16 квітня 2016 року громадянин ОСОБА_1 був громадянином України та мав постійне місце проживання на території України, отже мав статус громадянина-резидента. Таким чином, маючи статус громадянина-резидента, ОСОБА_1 при тимчасовому ввезенні на митну територію України автомобіля іноземної реєстрації заявив митному органу України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, чим вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Згідно з розрахунком платежів відповідно до службової записки м/п «Їзмаїл» Одеської митниці ДФС від 14 червня 2016 року № 2264/15-70-68 у разі ввезення зазначеного транспортного засобу Ауді А6», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації - Болгарія, на митну територію України громадянином-резидентом підлягають сплаті митні платежі у розмірі 256 244,79 грн. За вказаних обставин, на підставі ст.ст.459, 494 Митного кодексу України працівником Одеської митниці ДФС у відношенні громадянина ОСОБА_1 складено протокол про ПМП №0541/50000/16 від 16 квітня 2016 року за ознаками ст.485 МК України. Опитаний за обставинами справи громадянин України ОСОБА_1 повідомив, що просить розглянути справу у його присутності та за участю його адвоката. Обов'язки та права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, ст.ст. 494 ч. 4, 498, 500 Митного кодексу України були роз'яснені громадянину ОСОБА_1, про що свідчить його підпис на першій сторінці протоколу про порушення митних правил. Громадянин ОСОБА_1 виявив бажання залучити захисника лише під час розгляду справи, про що зробив відповідний запис на останній сторінці протоколу, інших клопотань під час складання зазначеного протоколу, від ОСОБА_1 - не надходило. Також зауважив, що, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року, при цьому вони не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Навпаки, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8703 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Таким чином, умови та порядок тимчасового ввезення на митну територію України транспортних засобів особистого користування резидентами та нерезидентами мають суттєву різницю по застосуванню заходів як тарифного, так й нетарифного регулювання. Тобто, маючи статус громадянина-резидента, заявивши (шляхом вчинення дій по пред'явленню паспорта громадянина Болгарії та вказавши в митній декларації в графі «громадянство» - Болгарія) органу доходів і зборів України при ввезенні на митну територію України автомобіля іноземної реєстрації, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, ОСОБА_1 усвідомлював протиправний характер своєї дії, передбачав її шкідливі наслідки у вигляді неправомірного (на які він, як резидент не має права) звільнення від сплати митних платежів і бажав їх настання (після завершення проходження митного контролю ОСОБА_1 мав можливість пред'явити паспорт громадянина України, однак цього не зробив). Виходячи з цього, громадянин ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів у розмірі 256 244,79 грн., які б підлягали сплаті у разі ввезення зазначеного транспортного засобу на митну територію України громадянином-резидентом. Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (стаття 257 Митного кодексу України), тобто виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, а також сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. Статтями 277, 278 Митного кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування митом є товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII Митного Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України. При цьому, датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України. Таким чином, умовою для отримання дозволу митниці на тимчасове ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування громадянами-резидентами є оформлення митної декларації шляхом проставляння посадовою особою відтиску особистої номерної печатки та сплата обов'язкових митних платежів. У разі невиконання цих умов, громадянин-резидент не має законних підстав, згідно з вимогами статті 380 Митного кодексу України, на можливість застосування тимчасового ввезення автомобіля. Тобто, датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення. Згідно з ч.1 ст. 4 Митного кодексу України ввезенням товарів, транспортних засобів на митну територію України вважається сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку, а дозвіл органу доходів і зборів - це надання особі усно, письмово (паперовим або електронним документом) чи шляхом проставляння відбитка особистої номерної печатки на супровідних документах (деклараціях, відомостях) права на вчинення певних дій. Що стосується строку притягнення до відповідальності зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів та зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а в разі розгляду справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. Твердження у позовній заяві про те, що адміністративне правопорушення, за ознаками якого громадянина ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за своєю суттю є кримінальним обвинуваченням є хибним. Згідно зі ст. 458 Митного Кодексу України порушення митних правил являє собою адміністративне правопорушення. Спільних рис із кримінальним правопорушенням немає, адже кримінальні правовідносини виникають з інших підстав, суб'єкт кримінального провадження відрізняється від суб'єкта, що здійснює провадження в даному випадку, та наслідки притягнення до кримінальної відповідальності зовсім інші, ніж наслідки притягнення до адміністративної відповідальності. Виходячи з цього, посадова особа митниці не була зобов'язана залучати захисника. Крім того твердження у позовній заяві, що ОСОБА_1 примусили заповнити і подати митну декларацію теж не відповідає дійсності, так виходячи з вимог ст. 369 громадяни при переміщенні особистих речей через митний кордон України здійснюють декларування шляхом учинення дій, усно або, за бажанням власника чи на вимогу органу доходів і зборів - письмово. Наголосив, що враховуючи вказане, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 485 Митного кодексу України при переміщенні на митну територію України транспортного засобу особистого користування «Ауді А6», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації - Болгарія, з вчиненням протиправних дій, які призвели до звільнення від сплати митних платежів, а саме 16 квітня 2016 року, тобто після перетину митного кордону та закінчення митного контролю та митного оформлення. За умови заявлення ОСОБА_1, відомостей про фактичне місце проживання в Україні, тобто про статус резидента, без сплати митних платежів безпосередньо в пункті пропуску через державний кордон України він б не отримав дозволу митниці на переміщення цього автомобіля для тимчасового ввезення. Також наголосив на існування судової практики з вирішення подібних за своєю суттю спорів. Отже, матеріалами справи про порушення митних правил доведена вина громадянина ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, і постановою Одеської митниці ДФС у справі про порушення митних правил громадянина ОСОБА_1 було законно визнано винним у вчиненні ним правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, з урахування заяви позивача про розгляд справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, ураховуючи доводи позивача, що викладені в позові, заперечення представника відповідача, викладених в письмових запереченнях, дослідивши інші матеріали справи, вважає, що адміністративний позов підлягає повному задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основних свобод кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ст. 13 Європейської конвенції з прав людини та основних свобод кожна людина, права і свободи якої викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний спосіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

У відповідності зі ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 2 статті 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

У відповідності до вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

16 квітня 2016 року головним державним інспектором відділу боротьби з незаконним переміщенням наркотиків і зброї управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС ОСОБА_6 відносно ОСОБА_1 був складений протокол про порушення митних правил № 0541/50000/16 в зв'язку з тим, що 16 квітня 2016 року о 20 год. 48 хв. в пункт пропуску «Рені-Джюрджулешти (авто)» м/п «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС прибув легковий автомобіль марки «Ауді А6», болгарської реєстрації, д/н НОМЕР_1, який прямував з України (м. Одеса) до Болгарії (м. Софія) під керуванням громадянина України ОСОБА_1, який надав для митного оформлення паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_5, виданий 13 жовтня 2015 року органом МВР Софія. Під час здійснення митного контролю даного автомобілю було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 є громадянином України, має закордонний паспорт громадянина України НОМЕР_6, виданий 22 липня 2008 року та проживає за адресою: АДРЕСА_1. Встановлено також, 22 жовтня 2015 року громадянин ОСОБА_1 ввіз на митну територію України вказаний вище автомобіль в режимі «тимчасове ввезення до 1 року», надавши для митного оформлення паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_5, виданий 13 жовтня 2015 року органом МВР Софія.

В протоколі вказано, що ОСОБА_1, маючи статус громадянина-резидента, при тимчасовому ввезенні на митну територію України транспортного засобу з іноземною реєстрацією й заявивши митному органу України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Сума несплачених митних платежів, які підлягали б сплаті при ввезені зазначеного транспортного засобу громадянином-резидентом, попередньо складає 257 168,27 грн. Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) ст. 485 Митного кодексу України.

20 липня 2016 року заступник начальника Одеської митниці ДФС ОСОБА_4 виніс постанову у справі про порушення митних правил № 0541/50000/16, згідно якої ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 768 734,37 грн.

Відповідно до ст. 498 Митного кодексу України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Згідно ст. 1 Митного кодексу України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.п.С п.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.

Підходи щодо матеріальних втрат, зокрема, і щодо відповідальності за порушення митних правил, ЄСПЛ розглядає в рішенні від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03). У цьому рішенні ЄСПЛ зазначає:

- уряд [України] визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення, проте заперечував проти того, що Митний кодекс має аналогічний характер. На думку Суду, основною метою Митного кодексу справді є регулювання економічних питань, проте, якщо взяти до уваги положення цього кодексу, [щодо стягнень] Митний кодекс також регулює відносини, пов'язані з митними правопорушеннями… Ґрунтуючись на зазначеному вище, Суд не вбачає значної різниці між Кодексом про адміністративні правопорушення, який, на думку Уряду, має карний кримінально-правовий характер, та розділом VIII Митного кодексу, який стосується окремих видів митних правопорушень, які також можна визначити як адміністративні правопорушення. Суд також не поділяє думки уряду, що положення Митного кодексу, які застосовуються у справі заявника, пов'язані з договірними зобов'язаннями. Суд зазначає, що ці положення Митного кодексу безпосередньо поширюються на всіх громадян, які перетинають кордон та регулюють їхню поведінку шляхом застосування стягнень (штраф та конфіскація), які є як покаранням, так і стримуванням від порушення. Отже, митні правопорушення, які розглядаються, мають ознаки, властиві кримінальному обвинуваченню у значенні ст. 6 Конвенції;

- суд вважає, що ця справа за своєю суттю є кримінальною, а також, що зазначені митні адміністративні правопорушення фактично мали кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції (п. 22 рішення).

Крім того, у Рішенні Конституційного суду України від 30 вересня 2009 року (справа N 1-23/2009 про право на правову допомогу) за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України прямо зазначено про те, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов'язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги.

Відповідно до вимог ст. 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 488 Митного кодексу України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до вимог ст. 500 Митного кодексу України захисник допускається до участі у справі на будь-якій стадії провадження.

Таким чином, позивач мав право на захисника з моменту складання протоколу про порушення митних правил, однак посадова особа митних органів не прийняла необхідних обов'язкових заходів для залучення захисника до участі при складанні протоколу відносно ОСОБА_1

Те ж саме відбулося і з дотриманням права на залучення посадовою особою митного органа перекладача, оскільки з протоколу про порушення митних правил не вбачається, чи було роз'яснено позивачу право на залучення перекладача. До того ж протокол про порушення митним правил складено державною мовою - українською, при цьому позивачем було зазначено, що він володіє російською мовою.

Крім того, характер та зміст обставин, викладених у фабулі протоколу, згідно з якими був встановлений зв'язок дат від 16 квітня 2016 року та від 22 жовтня 2015 року, а в підсумковій її частини зроблений остаточний висновок про те, що протиправне діяння ОСОБА_1 почалося з моменту тимчасового ввезення їм автомобіля на територію України, тобто з 22 жовтня 2015 року, вказує на те, що наявні ознаки триваючого правопорушення.

В результаті інспектор митниці, який склав протокол кваліфікував цей правовий випадок за статтею 485 Митного кодексу України, зазначивши, що ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Розуміючи, що за фабулою протоколу наявні ознаки триваючого правопорушення, яке за остаточним висновком інспектора митниці в ній почалося з моменту тимчасового ввезення ОСОБА_1 автомобіля на територію України (з 22 жовтня 2015 року), перший заступник Одеської митниці ДФС України ОСОБА_4 у своїй постанові від 20 липня 2016 року не зазначив про цю обставину, тобто не прийняв і не підтвердив цей висновок в якості звинувачення, а це означає не просто фактичне зменшення його обсягу, а про його виключення, а так само про нікчемність основного доказу, яким вважається протокол.

З огляду, у тому числі на те, що перший заступник Одеської митниці ДФС України ОСОБА_4 у своїй постанові від 20 липня 2015 року, зробивши висновок та вказавши зокрема, що ОСОБА_1 при ввезенні автомобіля на митну територію України (22 жовтня 2015 року), маючи можливість пред'явити паспорт громадянина України, нібито свідомо не зробив цього, є маніпуляцією з тим, щоб зробити вигляд, що строки притягнення до адміністративної відповідальності не пропущені, хоча виходячи з описаних обставин ясно, що пропущені.

Підтвердженням є сама ця постанова та висновки, зроблені в її мотивувальної частини, де не заперечується, що ОСОБА_1 згідно з інформацією, наявною в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України та ШК «Інспектор-2006» в період з 2012 року по 22 жовтня 2015 року ввозив на територію України вказаний вище автомобіль в режимі «транзит» з метою особистого користування в якості резидента України, використовуючи при цьому паспорт громадянина України (тобто закордонний український паспорт), згідно з яким проживає за адресою: АДРЕСА_1, а, отже, працівники митниці давно знали та мали оперативну можливість знати про такий його статус. Тому, коли в постанові неодноразово з посиланням на положення статей Митного кодексу України зазначається, що ОСОБА_1, маючи статус резидента України за умови письмового декларування та після сплати всіх митних платежів, міг отримати дозвіл на тимчасове ввезення автомобіля під письмове зобов'язання про його зворотне вивезення на строк до одного року, це означає, що у митниці не має єдиної практики в цьому питанні, і що її працівники, знаючи про справжній статус ОСОБА_1, могли не надавати дозвіл на тимчасове ввезення їм автомобіля на територію України по болгарському закордонному паспорту і відмовити йому в цьому.

Підтвердженням є і те, що до 16 квітня 2016 року і до 22 жовтня 2015 року ОСОБА_1 19 жовтня 2015 року перетинав на тому ж автомобілі державний і митний кордон в тому ж пункті пропуску "Джюрджулешті-Рені" у зоні діяльності Одеської митниці ДФС України, надавши для цього український закордонний паспорт, відомості про який зазвичай вносяться в комп'ютерну базу даних і зафіксовані в протоколі про порушення митних правил. Це означає, що ще до 22 жовтня 2015 року, коли митницею було оформлено тимчасове ввезення на територію України ОСОБА_1 автомобіля по болгарському закордонному паспорту, в її розпорядженні вже були дані про цей український закордонний паспорт і українське громадянство. В той же день 22 жовтня 2015 року працівники митниці, хто здійснював оформлення і пропуск автомобіля в режимі тимчасового ввезення на територію України наяву перевірили та переконалися, що у ОСОБА_1 є український закордонний паспорт, і громадянство разом з болгарським закордонним паспортом, який вирішили прийняти в роботу, не відмовивши йому в такому ввезенні.

Перетинання ОСОБА_1 19 жовтня 2015 року по своєму закордонному українському паспорту на тому ж автомобілі пункту пропуску "Джюрджулешті-Рені" у зоні діяльності Одеської митниці ДФС України, тобто, що її працівники мали відомості про цей паспорт та прийняли його в роботу, свідчить відповідний штамп в ньому, проставлений молдавським прикордонником.

На відміну від цього штампу згідно витягу з порядку перетину кордону громадянами України, що станом на 20 квітня 2016 року міститься на офіційному сайті Державної прикордонної служби України у назві «Пропуск через кордон» дозволяється і зокрема прописано наступне. Після перевірки паспортних документів громадян України вони повертаються власнику без проставляння відмітки про перетинання державного кордону. Така позначка у паспортному документі громадянина України проставляється в разі його особистого прохання про це. Отже, вказаний факт є таким, що мав місце і не потребує додаткового доведення з боку позивача.

На необ'єктивність і неповноту, що виключало розгляд справи, по суті, накладення адміністративного стягнення, вказує, у тому числі те, що під час провадження не були отриманні та включені в її матеріали доповідні записки інспекторів митниці, які 19 жовтня 2015 року та 22.10.2015 року оформляли та пропускали автомобіль під керуванням ОСОБА_1 на територію України, тобто не було усунуто серйозне протиріччя і розкрита суть, чому в першу з цих дат митний контроль та оформлення відбулися по закордонному українському паспорту, а в наступну за нею дату по закордонному болгарському паспорту.

На спростування упередженості погляду митниці та її працівників про те, що в даному випадку існують ознаки тривалого правопорушення, яке нібито було виявлено та закінчилося 16 квітня 2016 року, а не 22.10.2015 року в дату, коли автомобіль був пропущений на територію України в режимі тимчасового ввезення, існує постанова Верховного суду України від 09 квітня 2012 року, яка була винесена за позовом ОСОБА_8 до заступника начальника Харківської митниці ДМСУ, митниці про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Висновок Верховного суду України, зроблений у мотивувальної частини цієї постанови гласить, що передбачене статтею 355 Митного кодексу України (в редакції 2002 р. зі змінами) порушення митних правил, яке полягає в заявлені (у ВМД), а даному випадку закордонного болгарського паспорту, неправдивих відомостей як підстави для звільнення від сплати податків і зборів, що спричинило їх недобори до бюджету, характеризується вчиненням одноразової дії у певний час, а саме під час митного оформлення товару, коли такий проступок може бути виявлений контролюючим органом, який згідно з метою митного оформлення, визначеною статтею 70 (цього Кодексу), засвідчує відомості, одержані під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформляє результати такого контролю.

З тих пір, незважаючи на не прийняття такого висновку суду працівниками митниці за належне з усною відповіддю, що така практика була встановлена під час дії старого Митного кодексу України, і тому вона не може бути використана зараз, і що взагалі вона не відноситься до даної справи, є упередженим поглядом, оскільки суть права через це не змінюється і не скасовується.

Таким чином, є очевидним, що строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, якщо вважати, що подія, яка мала місце 22 жовтня 2015 року має ознаки правопорушення, повинні обчислюватися саме з цієї дати, що означає, що постанова митного органу від 20 липня 2016 року була винесена поза межами шестимісячних строків, встановлених статтею 467 Митного кодексу України.

Також, відповідно до пункту 1.1. статті 1 Податкового кодексу України, цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів (у тому числі митних органів згідно з пунктом 1.2. цієї статті), повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 54.5. статті 54 цього Податкового кодексу України встановлено, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже висновок митного органу про правильність кваліфікації дії ОСОБА_1 та притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України є надуманим, оскільки він був зроблений всупереч цієї нормі закону.

В результаті вина та обов'язок з контролюючого органу, який і повинен був розрахувати суму митних платежів 22 жовтня 2015 року під час митного контролю та оформлення автомобіля в режимі тимчасового ввезення на територію України (якщо вважалося це за необхідне), або відмовити в цьому, була перекладена на ОСОБА_1 з використанням його працівниками різноманітних практик та підходів.

Внаслідок чого, це призвело до надмірного визначення митної вартості автомобіля, завищеною митницею в кілька разів, як в ході провадження у справі, так і при винесенні постанови від 20 липня 2016 року, хоча за існуючими дійсними і відповідними документами про його балансову вартість, вказана вартість є значно нижчою.

Частиною 4 статті 3 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які перемішують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Відповідно до вимог ст.2 КАС України при розв'язанні спорів за позовами на рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень суди відповідно до частини третьої статті 2 КАС повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень( нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Відповідно до ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

Відповідно до ст.19 КАС України: 2. Адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Таким чином, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі та вважає необхідним скасувати постанову першого заступника Одеської митниці ДФС України ОСОБА_4 від 20 липня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України та закрити провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 за ст. 485 Митного кодексу України через недоведеність і відсутність складу адміністративного правопорушення в його діях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 18, 19, 69, 71, 99, 162, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 4, 487, 495, 498, 500, 506, 529, 531, 533, ст.ст. 247, 278, 288 КУпАП,суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Одеської митниці ДФС України про скасування повністю постанови Одеської митниці ДФС України у справі про порушення митних правил № 0541/50000/16, винесеної 20 липня 2016 року за ст. 485 МК України щодо ОСОБА_1, зобов'язання відповідача Одеської митниці ДФС України прийняти за постановою рішення про закриття справи про порушення митних правил № 0541/50000/16 через недоведеність і відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1, а так само закрити справу з цих підстав - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову першого заступника Одеської митниці ДФС України ОСОБА_4 від 20 липня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України.

Закрити провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 за статтею 485 Митного кодексу України через недоведеність і відсутність складу адміністративного правопорушення в його діях.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.В.Кучеренко