Справа № 826/2295/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

04 жовтня 2016 року м. Київ К/800/23122/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконуючого обов'язки начальника слідчого відділу Дніпровського районного управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві Горбатка О.Б., Начальника Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві Деркача О.М., Старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції України в м.Києві Лисенко Г.В., Начальника Дніпровського РУГУ МВС України в м.Києві Чайки В.М. про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Виконуючого обов'язки начальника слідчого відділу Дніпровського районного управління поліції ГУ Національної поліції України в м.Києві Горбатка О.Б., Начальника Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції України в м.Києві Деркача О.М., Старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції України в м.Києві Лисенко Г.В., Начальника Дніпровського РУГУ МВС України в м.Києві Чайки В.М. про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2016 року провадження у адміністративній справі закрито.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року ухвалу суду першої інстанції змінено шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на норми Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України щодо необхідності розгляду даного спору у справі за позовом про усунення перешкод у здійснені права користування належним позивачеві майном загальним судом в порядку цивільного судочинства, як на підставу закриття провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з прийнятими судами першої та апеляційної інстанцій рішеннями, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 29 серпня 2016 року касаційна скарга, з урахуванням положень ст.ст.213,214 КАС України, залишалась без руху, оскільки при перевірці зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (як передбачено ч.2 ст.9 Закону України "Про судовий збір") відповідно до наданої позивачем до суду квитанції виявлено відсутність такого зарахування, а отже подана квитанція не може бути прийнята як належний доказ сплати судового збору.

Вимоги зазначеної ухвали позивачем виконано, докази сплати судового збору подано.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, під час судового розгляду суди першої та апеляційної інстанції встановили, що позивач звернулася до суду з позовом про визнання бездіяльності відповідачів протиправною та зобов'язання вчинити певні дії щодо неповернення майна власнику.

При цьому, спірне майно являється речовим доказом у кримінальному провадженні №0000121, порушеному на підставі частини 3 статті 368 Кримінального кодексу України.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 (у справі №1-17/2001 щодо конституційності статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та, законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості і не належить до сфери управлінської.

З огляду на зміст правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі, та заявлених вимог позивача, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскарження дій відповідачів, що не пов'язані зі сферою управлінської діяльності, мають розглядатися в порядку кримінального судочинства, що з урахуванням приписів ч.1 ст.157 КАС України виключає можливість розгляду поданого позивачем позову в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.5 ч.5 ст.214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів п.5 ч.5 ст.214 КАС України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконуючого обов'язки начальника слідчого відділу Дніпровського районного управління поліції ГУ Національної поліції України в м.Києві Горбатка О.Б., Начальника Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві Деркача О.М., Старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві Лисенко Г.В., Начальника Дніпровського РУГУ МВС України в м.Києві Чайки В.М. про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, що її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.С. Пасічник