Справа № 826/24294/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

28 вересня 2016 року 12:15 справа №826/24294/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О. та представників:

позивача: Терещенко А.К.;

відповідача 1: Таранюк Ю.В.;

відповідача 2: Таранюк Ю.В.;

відповідача 3: Вірчака В.Г.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "НІКЕЯ"
до1. Державної фіскальної служби України 2. Головного управління ДФС у місті Києві 3. Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії
На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 вересня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКЕЯ" (далі по тексту - позивач, ТОВ "НІКЕЯ") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач 1, ДФС України), Головного управління ДФС України у місті Києві (далі по тексту - відповідач 2, ГУ ДФС) та Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач 3, ДПІ у Солом'янському районі), в якому просить: 1) рішення (лист) відповідача 3 від 18 березня 2015 року вих. №7136/10/26-58-11-02-18 "Про відмову у прийнятті податкової звітності" визнати незаконним та скасувати; 2) рішення відповідача 2 від 20 травня 2015 року №8080/10/26-15-11-03-11 про результати розгляду первинної скарги визнати незаконним та скасувати; 3) рішення відповідача 1 від 21 серпня 2015 року №18018/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги визнати незаконним і скасувати; 4) зобов'язати відповідача 3 включити відомості з поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць лютий 2015 року, доповнення та додатків до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/24294/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 28 вересня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "НІКЕЯ" надіслало поштою до ДПІ у Солом'янському районі податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року у паперовій формі, яка отримана контролюючим органом 12 березня 2015 року.

За результатами перевірки поданої декларації відповідач у листі від 18 березня 2015 року вих. №7136/10/26-58-11-02-18 "Про відмову у прийнятті податкової звітності" повідомив позивача, що надіслана ним засобами поштового зв'язку податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2015 року подана всупереч пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, а саме невірний спосіб подання, у зв'язку із чим вказана податкова звітність вважається неподаною.

Не погоджуючись з рішенням ДПІ у Солом'янському районі, позивач звернувся із відповідною скаргою до ГУ ДФС, за результатами розгляду якої відповідач 2 прийняв рішення від 20 травня 2015 року №8080/10/26-15-11-03-11 про результати розгляду первинної скарги про залишення скарги ТОВ "НІКЕЯ" без задоволення.

Знову ж таки, не погодившись із вказаними рішеннями відповідачів 1 та 2, позивач звернувся зі скаргою до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 21 серпня 2015 року №18018/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги рішення ДПІ у Солом'янському районі, викладене у формі листа від 18 березня 2015 року вих. №7136/10/26-58-11-02-18 "Про відмову у прийнятті податкової звітності", та рішення ГУ ДФС про результати розгляду первинної скарги від 20 травня 2015 року №8080/10/26-15-11-03-11, залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Позивач зазначає, що відмова у прийнятті податкових декларацій є протиправною, оскільки спірна податкова декларація подана у встановленому порядку; чинне податкове законодавство не містить прямої заборони контролюючому органу на прийняття податкової звітності, поданої платником податків у паперовому вигляді, а тому рішення відповідача щодо відмови у прийнятті вказаної податкової декларації на паперових носіях, оформлене у вигляді листа, від 18 березня 2015 року вих. №7136/10/26-58-11-02-18 "Про відмову у прийнятті податкової звітності", є незаконним, а також рішення відповідачів 2 та 3 про залишення скарг позивача без задоволення.

Відповідач 1 у письмовому запереченні проти позову зазначив, що згідно з нормами пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі.

Відповідачі 2 та 3 також заперечили проти позову, зазначивши, що їхні рішення не порушують прав та інтересів позивача.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить із наступних міркувань.

Згідно з пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент подання спірної податкової звітності) податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Поряд із цим пункт 49.4 статті 49 Податкового кодексу України встановлює, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Такі норми щодо необхідності подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі діють з 01 січня 2015 року, а саме з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2015 року, платники податків зобов'язані подавати податкову звітність з податку на додану вартість в електронній формі.

За вимогами пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

З наведених правових норм слідує, що у разі не дотримання платником податків вимог статті 49 Податкового кодексу України, зокрема в частині способу подання податкової звітності, контролюючий орган не має обов'язку приймати таку податкову звітність.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відмова ДПІ у Солом'янському районі у прийнятті податкової декларації ТОВ "НІКЕЯ" з податку на додану вартість за лютий 2015 року відповідає вимогам Податкового кодексу України та є правомірною.

При цьому з наявних у справі доказів вбачається, що 12 січня 2015 року між TOB "НІКЕЯ" та ДПІ у Солом'янському районі укладено договір про визнання електронних документів №1, зареєстрований за №, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Наведене свідчить, що позивач мав можливість подати податку декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року в електронній формі, однак, не скористався таким правом.

Посилання позивача на те, що податкова звітність подавались ним у паперовому вигляді у зв'язку із непоодинокими випадками "зависання" серверів, штучного обмеження контролюючими органами платників податків у доступі до електронних сервісів, на думку суду, не є підставою, що звільняє ТОВ "НІКЕЯ" від встановленого законом обов'язку подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі.

Таким чином, позовні вимоги про скасування рішення відповідача 1 про відмову у прийнятті податкової звітності є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи доведену правомірність рішення ДПІ у Солом'янському районі, суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання останньої включити відомості з поданої ТОВ "НІКЕЯ" податкової декларації з податку з податку на додану вартість за лютий 2015 року до облікових даних в інформаційних базах даних ДФС України, оскільки така вимога є похідною.

В частині вимог про скасування рішень відповідачів 1 і 2 про результати розгляду скарг суд зазначає про наступне.

Статтею 56 Податкового кодексу України врегульовано порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Згідно з абзацом третім пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Оскаржувані рішення прийняті за результатами вирішення податкового спору під час адміністративного оскарження.

Пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних суді поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданнями адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-владних повноважень, порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, з наведених процесуальних норм випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Однак, в даному випадку оскаржувані рішення не містять приписів вчинити обов'язкові дії позивачу та не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, а тому не є рішеннями суб'єкта владних повноважень (актами індивідуальної дії) в розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно не порушують права свободи та інтереси осіб у сфері публічно - правових відносин.

З огляду на викладене, суд вважає, що рішення відповідачів 1 та 2 про результати розгляду скарг ТОВ "НІКЕЯ", прийняті в процедурі адміністративного оскарження, не порушують прав позивача та не підлягають скасуванню у судовому порядку.

Твердження позивача про те, що його скарга вважається повністю задоволеною ДФС України у зв'язку із підписанням рішення про продовження строку розгляду скарги від 16 липня 2015 року №14848/6/99-99-11-02-02-15 не уповноваженою особою, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи. Так, із наявної у справі копії рішення ДФС України про продовження строку розгляду скарги від 16 липня 2015 року №14848/6/99-99-11-02-02-15 суд встановив, що воно підписано Головою ДФС України Насіровим Р.М.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "НІКЕЯ" задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю "НІКЕЯ" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов