Справа № 815/2993/16
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2993/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

судді - Катаєвої Е.В.,

судді - Тарасишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання неправомірними бездіяльність та зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернулась ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання неправомірною бездіяльності Державної судової адміністрації України та Апеляційного суду Одеської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до положень ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про прокуратуру» від 14.010.2014 року, починаючи з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року; визнання неправомірною бездіяльності Державної судової адміністрації України та апеляційного суду Одеської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до положень абзацу 2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону «Про забезпечення права на справедливий суд», починаючи з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року; зобов'язання Державної судової адміністрації України та апеляційного суду Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату відповідно до положень ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року починаючи з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу; зобов'язання Державної судової адміністрації України та апеляційного суду Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату відповідно до положень абзацу 2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, починаючи з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що працює на посаді помічника судді Апеляційного суду Одеської області з 10.09.2002 року, що віднесена до 5 категорії посад державних службовців. За період з жовтня 2014 року по березень 2015 року отримувала заробітну плату, виходячи з окладу у розмірі 1218,00 грн. - встановленому законодавцем на мінімальному рівні та з березня 2015 року по вересень 2015 року отримувала заробітну плату, виходячи з окладу у розмірі 1218,00 грн. З прийняттям Закону України «Про прокуратуру» 14.10.2014 року, були внесені зміни до ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», які набрали чинності 26.10.2014 року. Відповідно до змін розмір посадового окладу працівника апарату суду, становить не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців. Проте, незважаючи на зазначені положення, протягом жовтня 2014 року - березня 2015 року заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалась виходячи з окладу 1218,00 грн. (т. 1, а/с 6-12).

Відповідачі, заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав зазначених в запереченнях проти адміністративного позову (вх. №17448/16 від 04.06.2016 року та вх. №17221/16 від 01.07.2016 року), а саме відмова у здійсненні нарахування та виплати заробітної плати позивачу відповідно до нових умов обумовлена відсутністю бюджетного фінансування та механізму здійснення нарахування та виплати заробітної плати, оскільки Кабінет Міністрів України не привів нормативно-правові акти у відповідність до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року та Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року), а відтак, на період спірних правовідносин це унеможливлювало виплату заробітної плати у визначеному законами України розмірі.

Позивач в судове засідання не з'явилась, в прохальній частині адміністративного позову просила справу розглянути без її участі.

Представник Апеляційного суду Одеської області в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання (вх. №23723/16 від 13.09.2016 року) про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, свою позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловив, заперечення проти адміністративного позову суду не надав.

В судовому засіданні представник Державної судової адміністрації України залишила на розсуд суду вирішення поставленого на обговорення питання щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, проте прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу в порядку письмового провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працює на посаді помічника судді Апеляційного суду Одеської області з 10.09.2002 року, що віднесена до 5 категорії посад державних службовців (т. 1, а/с 13).

За період з жовтня 2014 року по березень 2015 року та з березня 2015 року по вересень 2015 року отримувала заробітну плату, виходячи з окладу у розмірі 1218,00 грн. - встановленому законодавцем на мінімальному рівні.

Відповідно до наявних у матеріалах справи витягів зі штатного розпису Апеляційного суду Одеської області посадовий оклад ОСОБА_1 з 01.01.2014 року був встановлений у розмірі 1218,00 грн., з 01.01.2015 року - 1218,00 грн., з 01.09.2015 року - 1378,00 грн., з 09.09.2015 року - 2756,00 грн. (т. 1 а/с 53-56).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До вказаних правовідносин суд застосовує відповідне законодавство.

Положеннями ч. ч. 7, 8 ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічне закріплено також ч. 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст. 13 Закону України «Про оплату праці»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» була окреслена схема посадових окладів працівників апарату суду, зокрема, Додатоком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року.

Суд зазначає, що спірні правовідносини, на час їх винекнення, підпадали під дію положень Постанови КМУ №268.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року, яким внесено зміни до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом 2 підпункту 1, та абзацом 3 підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

З 28 березня 2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015 року, затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 147, якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України не виконані обов'язки щодо приведення нормативно-правових актів у відповідність із вищезазначиними законами у тримісячний строк.

Ухвалою суду від 01.07.2016 року провадження по справі № 815/2993/16 було зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного суду України по справі №820/4653/15 за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про проведення перерахунку заробітної плати.

Постановою Верховного Суду України від 13.07.2016 року по справі №21-1488а16 заяву Державної судової адміністрації України було задоволено частково.

Статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції до 28 березня 2015 року) передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному Кодексом.

Керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах( ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України).

В запереченнях проти адміністративного позову Державна судова адміністрація України також посилається на положення Закону України «Про оплату праці», Постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268, «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», а саме зазначає, що обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. Оскільки Кабінетом Міністрів України не приведені у відповідність нормативно - правові акти, стосовно збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів (в тому числі) та встановлення окладів у розмірі, не меншому ніж передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Державна судова адміністрація України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі (т. 1, а/с 137-143).

Щодо Апеляційного суду Одеської області, то він є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, кошториси витрат на бюджетний рік якого затверджуються в межах граничного обсягу видатків встановлених головним розпорядником бюджетних коштів, а саме Державною судовою адміністрацією України. В запереченнях проти адміністративного позову відповідач звертає увагу на положення п.1 Постанови КМУ №482 від 20.05.2009 року «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету», у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати. А відтак, враховуючи положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» щодо мінімальної заробітної плати встановленої в розмірі 1218,00 грн., заробітна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась відповідно до вимог Закону (т. 1, а/с 129-132).

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року №80-VIII визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», не внесено, а Законами України від 16 січня 2014 року №719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та №80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції з 28 березня 2015 року), не передбачено, відповідно Державна судова адміністрація, як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати позивачу поза межами видатків державного бюджету на оплату праці у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу сторін на ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно того, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у Постановах по справі №21-1726а16 від 12.07.2016 року та по справі №21-1888а16 від 13.07.2016 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими, Апеляційний суд Одеської області та Державна судова адміністрація під час нарахування, та виплати позивачу заробітної плати діяли у межах повноважень, та у спосіб, передбачений законодавством України чинним на момент винекнення спірних правовідносин, тому, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, ч. 6 ст. 128, 159-164, 167, ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання неправомірною бездіяльності Державної судової адміністрації України та Апеляційного суду Одеської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до положень ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про прокуратуру» від 14.010.2014 року, починаючи з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року; визнання неправомірною бездіяльності Державної судової адміністрації України та апеляційного суду Одеської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до положень абзацу 2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», починаючи з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року; зобов'язання Державної судової адміністрації України та апеляційного суду Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату відповідно до положень ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року починаючи з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу; зобов'язання Державної судової адміністрації України та апеляційного суду Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату відповідно до положень абзацу 2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, починаючи з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Балан Я.В.

Суддя Катаєва Е.В.

Суддя Тарасишина О.М.