Справа № 753/2840/16-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 753/2840/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Каліушко Ф.А. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та стягнути моральну шкоду,

В С Т А Н О В И Л А :

26 лютого 2016 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просить суд поновити строк для подачі адміністративного позову, визнати дії відповідача щодо невиплати доплати до пенсії за особливі заслуги у розмірі 35% від прожиткового мінімуму неправомірними; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві провести перерахунок та виплатити на користь позивача невиплачену доплату до пенсії за особливі заслуги у розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 22.01.2003 по 29.09.2015 у сумі 13509,73 грн. з відповідною компенсацією за вищезазначений період; зобов'язати відповідача виплатити на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року вимоги позивача про визнання дій неправомірними та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплат до пенсії за особливі заслуги у розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 22.01.2003 по 23.06.2015 залишені без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідач, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 199, статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції під час прийняття ухвали про залишення частини позовних вимог без розгляду прийшов до висновку, що позивачем пропущено процесуальні строки звернення з адміністративним позовом до суду та законних підстав поновлення строку звернення з адміністративним позовом немає.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся з позовом про перерахунок пенсії з виплатою доплати до пенсії за особливі заслуги з 22.01.2003.

При цьому, до суду позовна заява надіслана 11 лютого 2016 року, про що свідчить відбиток вхідної печатки суду на адміністративному позову (а.с.1), тобто частина позовних вимог заявлена поза межами шестимісячного строку звернення до суду, проте поважних причин пропуску шестимісячного строку звернення до суду позивач не зазначає.

Так, з самого визначення поняття доплати до пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі один раз на місяць разом з пенсією протягом невизначеного періоду часу, а тому, позивач, отримуючи пенсію, знав про те, що доплати до пенсії йому виплачено у меншому розмірі в момент отримання ним такої пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем порушено шестимісячний строк звернення до суду в частині позовних вимог за період з 22.01.2003 по 23.06.2015.

Посилання апелянта на ті обставини, що строк звернення до суду, передбачений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, не може бути застосований до цих правовідносин, оскільки порушення його права відбулось з вини органу Пенсійного фонду, і тому відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» суми пенсії, неодержані пенсіонером своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, має бути виплачена за минулий час без обмеження будь-яким строком, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказана норма застосовується в тому разі, коли суми пенсії були нараховані, але не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що призначення пенсії позивачу у 2003 році проводило Міністерство внутрішніх справ, а не Пенсійний фонд, а тому відповідно вимоги про проведення доплат до пенсії з 2003 року не можуть бути адресовані пенсійному органу.

Твердження позивача про те, що він дізнався про порушення своїх прав лише 29.09.2015, коли звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, та відповідно дізнався про порушення своїх прав лише в вересні 2015 року, що єна його думку підставою для проведення перерахунку доплати до пенсії починаючи з 22.01.2003, не приймається судом до уваги, оскільки такі виплати здійснюються на постійній основі один раз на місяць разом з пенсією, а тому позивач, отримуючи пенсію з січня 2003 року, знав про те, що доплати до пенсії йому виплачено у меншому розмірі в момент отримання ним такої пенсії.

Враховуючи викладене, в даному випадку слід застосовувати загальні строки позовної давності, тобто шість місяців, які встановлені Кодексом адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовано зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази поважності пропуску шестимісячного строку звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поважних причин пропуску строків звернення до суду не встановлено, а тому підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду немає, водночас враховуючи дату подачі даного адміністративного позову позовні вимоги за період з 22.01.2003 по 23.06.2015 підлягають залишенню без розгляду.

Позивачем не надано ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції доказів поважності причин пропуску шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 197, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 06 жовтня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.