Справа № 743/1221/16-а
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1221/16-а
Провадження №: 2-а/743/134/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Сташківа В.Б.,

при секретарі Нерус Н.І.,

за участю представника позивача УДМС України в Чернігівській

областіКлиміши І.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки адміністративну справу

за позовом Управління Державної міграційної служби України в

Чернігівській області

до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В :

УДМС України в Чернігівській області звернулось до суду з вказаним адміністративним позовом до громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтування позову зводиться до того, що:

- 19 січня 2016 року Святошинським РВ ГУДМС України в м. Києві відносно громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне затримання та прийнято рішення про поміщення відповідача в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України;

- 21 січня 2016 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області задовольнив адміністративний позов УДМС України в Чернігівській області та примусово видворив за межі території України громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з допущенням до негайного виконання постанови суду;

- 22 липня 2016 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області своєю постановою продовжив строк затримання громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на три місяці, з допущенням до негайного виконання постанови суду.

Тому, зважаючи на викладене та на те, що компетентними органами підтверджена ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та приналежність його до громадянства Ісламської Республіки Іран та компетентними органами видано свідоцтво про його повернення до Ірану, проте відсутні кошти на придбання авіаквитка до країни походження та не те, що строк затримання громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 закінчується 19 жовтня 2016 р., УДМС України в Чернігівській області просило продовжити строк затримання останнього терміном на три місяці.

В судовому засідання представник УДМС України в Чернігівській області КЛИМІША І.О. позов підтримала, з підстав, зазначених в позові.

Громадянин Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 не подавав клопотання про розгляд справу з його участю, а отже суд має право розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

У підпункті "f" п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у п. 42, 45 рішення від 26 червня 2014 року у справі „Ливада проти України" зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України викладеної в абзаці 5 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року № 12-рп/2003 затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини.

Верховною Радою України 19.05.2016 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України згодо удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства і врегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції», який набрав чинності 18.06.2016 року.

Вказаним Законом передбачено низку змін до Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з питань забезпечення примусового видворення іноземців.

З огляду на це, з 18 червня 2016 р. законодавство України передбачає та розмежовує:

- затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний захід, яке застосовується з підстав та в порядку визначеному КПК України (п. 8 ч. 2 ст. 131, ч. 2 ст. 176, ст. 207-213 КПК України);

- адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, як адміністративно-процесуальний захід (ст.ст. 260-263 КУпАП);

- затримання іноземця або особу без громадянства, як захід, який застосовується адміністративним судом з підстав та в порядку визначеному КАС України (ст. 183-7 КАС України).

Частиною 7 ст. 183-7 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення, є:

- відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

- неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Уп. 111 рішення від 23 жовтня 2008 року у справі "Солдатенко проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися "відповідно до процедури, встановленої законом", пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не просто відсилає до національного закону ... він також стосується "якості закону", вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права ... При цьому "якість закону" означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Виходячи з правового аналізу даних норм, можна стверджувати, що:

- законодавство не передбачає можливість продовження адміністративним судом адміністративного затримання особи, проведеного з підстав та в порядку, передбаченому КУпАП, оскільки інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом, ВИКЛЮЧНО, в разі затримання особи адміністративним судом в порядку, передбаченому ст. 183-7 КАС України;

- в постанові суду необхідно чітко вказувати і початкову і кінцеву дати строку затримання та строку продовження такого затримання, з метою аби затримана особа і ПТПІ могли передбачити строки утримання громадянина в ПТПІ за рішенням суду.

По справі встановлено, що:

- 19 січня 2016 року Святошинським РВ ГУДМС України в м. Києві відносно громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне затримання та прийнято рішення про поміщення відповідача в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України;

- постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2016 року примусово видворено за межі території України громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з допущенням до негайного виконання постанови суду;

- посольство Ісламської Республіки Іран листом від 12 лютого 2016 р. № 14359 підтверджено особу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, приналежність його до громадянства Ісламської Республіки Іран та повідомлено про оформлення на останнього свідоцтва про його повернення до Ірану

- постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2016 року продовжено строк затримання громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на три місяці, з допущенням до негайного виконання постанови суду;

- згідно Листів від 16.02.2016 р. № 74.01/05-1965 та від 15.07.2016 р. № 74.01/05-9511, УДМС України в Чернігівській області зверталось до Державної міграційної служби про розгляд питання в частині придбання авіаквитка до країни походження;

- на даний час, УДМС України в Чернігівській області не одержано від Державної міграційної служби відповіді на листи про розгляд питання в частині придбання авіаквитка до країни походження.

Враховуючи те, що на даний час відсутні можливості для видворення за межі України громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, те в постанові Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2016 рокувстановлено наявність підстав для продовження затримання громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не встановлено кінцевої дати тримісячного затримання, що не є чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні, суд приходить до висновку, що строк затримання громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно продовжити з 10 жовтня 2016 р., тобто з дати винесення даної постанови, з визначенням кінцевої дати: 9 січня 2017 року включно, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 256 КАС України, постанову слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163, 183-5, ч. 2 ст. 256 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - задовольнити частково.

Продовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10 жовтня 2016 р. до 9 січня 2017 року включно.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанову допустити до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя В.Б. Сташків