Справа № 807/129/16
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Справа № 876/5816/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у справі за його позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Ужгородського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про скасування наказу, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

11 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати незаконним та скасувати наказ начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі УМВС) від 05.01.2016 року № 2 о/с «По особовому складу» в частині свого звільнення у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року (далі Положення № 114);

поновити на посаді старшого інспектора дозвільної системи сектору охорони громадського порядку Ужгородського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області;

стягнути з Ужгородського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі Ужгородське МВ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу до поновлення на роботі.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у справі № 807/129/16 у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просив зазначене судове рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Посилдався у апеляційній скарзі на те, що його звільнення є протиправним, оскільки звільнення через скорочення штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі, а йому не було запропоновано жодної іншої посади.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з таких міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, у тому числі УМВС та Ужгородського МВ, а також скороченням всіх штатів і посад (згідно з переліком змін у штатах МВС, затверджених наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388), звільненню підлягали всі працівники без виключення. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не перешкоджало їх звільненню зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до п. 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Станом на 06.11.2015 року у відповідача не було інформації про бажання позивача проходити службу в поліції, а тому звільнення ОСОБА_3 зі служби в органах внутрішніх справ проведено у відповідності до розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

На переконання апеляційного суду, суть вказаного публічно-правового спору зводиться до правомірності застосування відповідачем приписів Закону України «Про національну поліцію» при звільненні позивача.

Закон України «Про Національну поліцію» було прийнято Верховною Радою України 02.07.2015 року та опубліковано 06.08.2015 року.

При цьому відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень цього ж Закону передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Наказом МВС України № 1388 від 06.11.2015 року «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України.

Таким чином, працівник міліції міг реалізувати своє право на проходження служби в поліції за умови виявлення такого бажання в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, тобто, починаючи з 06.08.2015 року по 06.11.2015 року включно.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3, будучи поновленим у судовому порядку постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.12.2015 року на посаді старшого інспектора дозвільної системи сектору охорони громадського порядку Ужгородського МВ з 21.08.2018 року, не надав відповідної згоди на проходження подальшої служби в поліції, зокрема, шляхом написання відповідної заяви або рапорту на проходження подальшої служби в поліції чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, тобто не виявив бажання щодо проходження подальшої служби в поліції.

Відповідно до п. 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 64 «г» Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до оспорюваного наказу УМВС від 05.01.2016 року № 2 о/с «По особовому складу» позивач ОСОБА_3 був звільнений у запас Збройних Сил з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення № 114.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що звільнення ОСОБА_3 зі служби в органах внутрішніх справ було проведено у відповідності до Положення № 114 та Закону України «Про Національну поліцію», а тому підстав для поновлення його на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у справі № 807/129/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

ОСОБА_4

Постанова у повному обсязі складена 29 вересня 2016 року.