Справа № 826/11378/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 жовтня 2016 року № 826/11378/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доШевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві
проскасування постанови від 13.06.2016 року ВП №51035227,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Сімерецької В.С. від 13.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження №51035227.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що державний виконавець дійшов помилкового висновку щодо необхідності закінчення виконавчого провадження.

У судовому засіданні 16.08.2016 року позивач вимоги, викладені в адміністративному позові, підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив.

З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача, який згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.02.2016 року по справі №826/23846/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_1, визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягає у неналежному розгляді заяви ОСОБА_1 від 10.09.2015 року, зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб належним чином (об'єктивно і всебічно) розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2015 року та надати повну і обґрунтовану відповідь.

06.05.2016 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сімерецькою B.C. винесено постанову №51035227 про відкриття виконавчого провадження.

07.06.2016 року ОСОБА_1 отримав лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №27-25721/16 від 02.06.2016 року. У якому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернув увагу позивача на те, що чинним законодавством наразі не передбачено порядок і спосіб проведення розрахунку заборгованості кредитору у разі обчислення боргу банківськими металами, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодовує такі кошти, як це визначено п.10 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

08.06.2016 року позивач письмово повідомив державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сімерецьку B.C. про лист боржника №27-25721/16 від 02.06.2016 року та попросив її вжити необхідних заходів для виконання рішення суду, зокрема накласти на боржника штраф.

15.07.2016 року засобами УДППЗ «Укрпошта» позивач отримав постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сімерецької B.C. від 13.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження №51035227. В мотивувальній частині даної постанови, державний виконавець обґрунтовує необхідність закінчення виконавчого провадження фактичним виконанням боржником рішення суду, доказом чого, на його думку, є копія листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №27-25721/16 від 02.06.2016 року.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV (надалі - Закон №606-ХІV).

У ст.1 Закону №606-ХІV зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст.5 Закону №606-XIV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.1 ч.3 ст.11 Закону №606-XIVдержавний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом

Відповідно до п.4 ч.2 ст.17 Закону №606-XIV відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як виконавчі написи нотаріусів.

У ч.2 ст.25 Закону №606-XIV зазначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону №606-ХІV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Твердження позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови підтверджується наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у своїй заяві від 10.09.2015 року просив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати відповідь на наступні запитання:

1) повідомити, яким чином уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку розраховує суму заборгованості кредитору у разі обчислення боргу банківськими металами;

2) назвати норми чинного законодавства України, якими передбачений порядок і спосіб проведення розрахунку заборгованості кредитору у разі обчислення боргу банківськими металами.

У відповідь на вказану заяву Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на адресу позивача було надіслано листа №27-25721/16 від 02.06.2016 року. У вказаному листі боржник зазначив, що прядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами встановлюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». а також звернено увагу на той факт, що чинним законодавством наразі не передбачено порядок і спосіб проведення розрахунку заборгованості кредитору у разі обчислення боргу банківськими металами, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодовує такі кошти, як це визначено п.10 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». а також зауважено, що порядок і строки приймання вимог кредиторів чітко визначено ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню в судовому порядку відповідно до ч.4 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З вищенаведеного вбачається, що у листі №27-25721/16 від 02.06.2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повно та обґрунтовано виклав відповідь лише на друге питання позивача.

Однак, лист боржника не роз'яснює, як уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку розраховує суму заборгованості кредитору у разі обчислення боргу банківськими металами та чим саме вона при цьому керується. При цьому, суд звертає увагу на те, що звернення позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не стосується гарантування чи відшкодування коштів за вкладами, оскільки зазначені у даному зверненні питання відносяться до стадії та порядку акцептування вимог тих кредиторів, вимоги яких заявлені в банківських металах.

Беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи зміст положення п.8 ч.1 ст.49 Закону №606-ХІV, суд має зазначити про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки вимоги, визначені у постанові від 06.05.2016 року ВП №51035227, фактично не виконані в повному обсязі, а отже постанова від 13.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження №51035227 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 13.06.2016 року ВП №51035227 про закінчення виконавчого провадження.

3. Судові витрати в сумі 580,00 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук