Справа № 809/316/16
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Справа № 876/4993/16

Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М.,Улицького В. З.

за участю секретаря Керод Х. І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 червня 2016 року по справі № 809/316/16 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 30 березня 2016 року звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 в частині договору банківського вкладу № 005-08500-220115 від 22 січня 2015 року та зобовязати вказаного відповідача включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Також просить зобовязати уповноважену особу надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про збільшення кількості вкладників за рахунок позивача.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 червня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити адміністративний позов.

У апеляційні скарзі зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки правомірності застосування пункту 7 статті 58 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначає, що судом першої інстанції помилково надано перевагу іншим, крім Законів України актам. Так посилається на положення статті 1062 ЦК України, та вказує, що договір ним було виконано у межах законів України та самого договору. Зазначає, що внесення коштів на його рахунок третіми особами не суперечить Договору.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення. Просив апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволити повністю.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоч і був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у гривнях №005-08500- 220115 та додаткову угоду №1 до договору №005-08500-220115 від 22 січня 2015 року до банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у гривнях.

Того ж дня ОСОБА_5 здійснено перерахування грошових коштів ОСОБА_4 в сумі 200000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №44780328.

2 березня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №150 «Про віднесення ПАТ "Дельта банк" до категорії неплатоспроможних».

Того ж дня виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта банк" з 3 березня 2015 року, зокрема тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 3 березня 2015 року до 2 червня 2015 року включно, та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта банк" - ОСОБА_3.

8 квітня 2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 внесено зміни до рішення №51 від 2 березня 2015 року, зокрема тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 6 місяців з 3 березня 2015 року до 2 вересня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 3 серпня 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації у AT "Дельта Банк" продовжено до 2 жовтня 2015 року включно.

2 жовтня 2015 року постановою Національного банку України №664 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ "Дельта Банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №181 від 2 жовтня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ "Дельта Банк" з 5 жовтня 2015 року до 4 жовтня 2017 року включно.

Тимчасовою адміністрацією ПАТ "Дельта Банк", листом №8821/1492 від 23 вересня 2015 року, повідомлено позивача про нікчемність Договору №005-08500-220115 від 22 січня 2015 року згідно пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та наголошено, що відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 статті 4 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. Законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У пункті шостому статті 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ зазначено, що ліквідація банку процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений ПК України.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

У справі, яка розглядається, встановлено, що банк знаходиться в процедурі ліквідації у звязку із визнанням його неплатоспроможним.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 15 червня 2016 року у справі № 21-286а16, а відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 червня 2016 року по справі № 809/316/16 скасувати, а провадження у справі закрити.

Розяснити сторонам, що вказана справа належить до розгляду у порядку господарського судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

ОСОБА_6

Повний текст ухвали складено 7 жовтня 2016 року