Справа № 206/3781/16-а
Суддя: Сухоруков А. О.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 206/3781/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

"03" жовтня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Портної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Інспектора 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську рядового поліції Головко Дмитра Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

05 липня 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.06.2016 року, відносно нього рядовим патрульної поліції 1 роти, 2 батальйону УПП м. Дніпропетровська - Головко Дмитром Сергійовичем було винесено постанову ПС2 № 974293 від 26.06.2016 року у справі про адміністративне правопорушення. Згідно даної постанови його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень. В березні 2002 року, він закінчив курси про підвищення класу водія, після складання відповідних іспитів 12.03.2002 отримав посвідчення водія НОМЕР_2, в якому були відкриті всі категорії, а саме «АВСDЕ», яке дозволяє йому керувати усіма категоріями автомобільного транспорту. У вересні 2015 року, при невідомих обставинах, зазначене вище посвідчення водія ним було загублено. Після цього він звернувся в центр ДАІ 1203, і після проведення необхідних заходів 02.10.2015, ним було отримано сучасне пластикове посвідчення водія, з дозволом керувати усіма категоріями автомобільного транспорту. При цьому в екзаменаційній картці було зазначено, що це посвідчення є «дублікатом».

В середині листопада 2015 року до нього звернувся невідомий йому чоловік і повернув його попереднє посвідчення водія, яке він, з його слів, найшов неподалеку крамниці АТБ по вул. Семафорній, на житловому масиві Північний, міста Дніпропетровська, де він мешкає все своє життя.

Після цього він залишив вдома дублікат посвідчення, а керував автомобілем з попереднім посвідченням від 12.03.2002 року.

26 червня 2016 року близько 15 год. 40 хв. він керуючи автомобілем Мерседес Бенц 313 СDІ д/н НОМЕР_1, зупинився на зупинці громадського транспорту «вул. Калинова», яка розташована поблизу будинку № 87 Слобожанського проспекту м. Дніпропетровська.

Приблизно через хвилину поруч з ним зупинився патрульний автомобіль поліції, і поліцейський, який знаходився на пасажирському місці сказав йому, щоб він проїхав декілька метрів і зупинив свій автомобіль поза зупинкою, біля краю проїзної частини. Після того, як виконав вимоги поліцейського, до нього підійшов відповідач і пояснив, що він порушив правила дорожнього руху, а саме проїхав перехрестя вул. Калинова і Слобожанський проспект на заборонний сигнал світлофора. Його це дуже здивувало і він почав хвилюватися, тому, що проїжджав перехрестя, повертаючи направо на увімкнену зелену стрілку у додатковій секції світлофора. Він запропонував співробітникам поліції переглянути ретельно запис відео регістратора і з'ясувати, чи дійсно саме він порушив ПДР, при цьому повідомив, що він бачив, як після нього проспект перетнули ще декілька автомобілів Мерседес білого кольору, один з яких проїхав не зупиняючись а другий зупинився попереду нього, після чого також уїхав, коли до нього під'їхав патрульний автомобіль поліції.

Відповідач повернувся до поліцейського автомобілю, де, як він здогадався, передивився запис регістратора, і не знаходячи підтвердження порушення ним ПДР почав вимагати для перевірки інші документи, а саме, посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб, страховий поліс цивільної відповідальності. При цьому в його автомобілі знаходилися пасажири.

Через декілька хвилин напарник відповідача запитав, де знаходиться посвідчення водія, яке він отримав 02.10.2015 і сказав, що посвідчення водія за 2002 рік, яке він передав для перевірки, недійсне, тому, що існує новіше посвідчення, і якщо він не надасть посвідчення за 2015 рік, буде складено постанову, про порушення мною ч.1 ст. 126 КУпАП за керування без посвідчення водія.

Після цього відповідачем було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 974293, де у фабулі було зазначено, що він не мав при собі посвідченні на керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив ПДР 2.1 (а). Надане посвідчення НОМЕР_2 від 12.03.2002 не діюче.

Про обставини, що він не позбавлявся права керування транспортним засобом відповідної категоріє і про те, що посвідчення, яке він передав працівникам поліції діюче, тому, що відповідає державним стандартам і є документом, який не втратив свого призначення, він повідомив Відповідачу. Однак його пояснення не були розглянуті та прийняті до уваги під час винесення постанови, що призвело до безпідставного притягнення його до відповідальності, за відсутністю події і складу правопорушення.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ПС2 № 974293 від 26.06.2016 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором 1 роти, 2 бат. УПП у м. Дніпропетровську, рядовим Головко Дмитром Сергійовичем про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень. Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.1-3).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що посвідчення водія у нього дійсне, прав його не позбавляли. Дійсно він отримував дублікат посвідчення. Він повторно не здавав іспити, йому просто видали дублікат посвідчення замість того, що загубилося.

В судовому засіданні відповідач Головко Д.С. проти позовних вимог заперечував та просив відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.17-18). Пояснив, що позивач повернув на заборонений сигнал світлофору з вул. Калинової на проспект Слобожанський, його зупинили та почали перевіряти документи. В цей час з'ясувалося, що особа керує з посвідченням, яке є загубленим. Було надано посвідчення водія НОМЕР_2 від 12.03.2002 року, станом на 26.06.2016 року рік не діюче. Позивач пояснив їм, що нічого не втрачав і у нього одне посвідчення водія. Якщо б позивач все пояснив та дав посвідчення на нього б не складали протокол.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги, з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 26.06.2016 року, відносно ОСОБА_1 рядовим патрульної поліції 1 роти, 2 батальйону УПП м. Дніпропетровська - Головко Дмитром Сергійовичем було винесено постанову ПС2 № 974293 від 26.06.2016 року у справі про адміністративне правопорушення. Згідно даної постанови ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн., чим порушив п.2.1.(а) ПДР України. Надано посвідчення водія НОМЕР_2 від 12.03.2002 року, що станом на 26.06.2016р. недіюче (а.с.4).

12 березня 2002 року ОСОБА_4 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 на всі категорії транспортних засобів, на керування яких надано посвідчення "АВСDЕ" (а.с.5).

02 жовтня 2010 року ОСОБА_4 отримав посвідчення водія нового зразка НОМЕР_3 на всі категорії транспортних засобів, на керування яких надано посвідчення "АВСDЕ" (а.с.20-21).

На запит суду Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську надали відповідь та витяг з бази НАІС МВС України. З екзаменаційної картки водія ОСОБА_4 вбачається, що видано 02.10.2015 року посвідчення водія серії НОМЕР_3, посвідчення водія серії НОМЕР_2 має статус загублений (а.с.33-34).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Керуючись ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Інспектором 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровськ рядовим поліції Головко Д.С. відносно ОСОБА_4 було складено постанову про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Надав посвідчення водія НОМЕР_2 від 12.03.2002 року, що станом на 26.06.2016р. недіюче, чим порушив п.2.1. ПДР України.

Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, тож посадовою особою не було з'ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема , необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дане правопорушення не знайшло підтвердження. Дії відповідача не відповідають вимогам ст. 33 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення. Тобто при накладанні стягнення відповідачем не встановлена ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Викладені в спірній постанові про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 974293 від 26.06.2016 року обставини в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, жодних допустимих доказів їх достовірності відповідачем надано не було.

Позивачем ОСОБА_4 під час зупинки було надано посвідчення водія відповідної категорії, його статус "загублений", а не "недіюче", як зазначено в постанові. ОСОБА_4 права керування не позбавлявся, а лише отримав дублікат водійського посвідчення у зв'язку з тим, що попереднє загубив.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку про відсутність події та складу правопорушення, у якому позивача визнано винним оскаржуваною постановою про адміністративне правопорушення ПС2 № 974293 від 26.06.2016 року, якою за ч. 1 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_4 накладено штраф у розмірі 425,00грн.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 258, 268, 287, 288, 289 КУпАП ст.ст. 3, 11, 17, 18, 19, 69-71, 159-163, КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 26 червня 2016 року серії ПС2 № 974293, якою за ч.1 ст.126 КУпАП на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 425,00 грн., справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков