Справа № 807/150/14
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Львів № 876/3788/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Костіва М.В., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Коцур В.К.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Закарпатської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації за втрату частини доходів,-

В С Т А Н О В И В:

15.01.2014 року позивач - ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом з врахуванням уточнених позовних вимог про стягнення з Закарпатської митниці ДФС середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі - 105 906,46 грн., середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі -108 731,26 грн., компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі -83 666,10 грн., а всього на загальну суму в розмірі - 298303,82 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р. позов задоволено частково. Суд стягнув із Закарпатської митниці ДФС в користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.03.2011 р. по 31.05.2013 р. в розмірі - 190070,85 грн. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт Закарпатська митниця ДФС Державної фіскальної служби України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.04.2016 р. скасувати та прийняти нову, якою відмовити в позові.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 позов в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

03.06.2014 р. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду закрито провадження в справі в частині вимог про стягнення моральної шкоди.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014р. в позові відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014р - залишено без задоволення а дану постанову без змін.

17.11.2014 р. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.06.2014року про залишення позовної заяви без розгляду у справі - скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, предметом розгляду в даній справі є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.03.2011 р.

22.03.2016 р. позивач збільшив позовні вимоги, просив суд:

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2011 р. по 31.05.2013 р.

- середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі - 108.731,26 грн.

- компенсацію за втрати частину доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі - 83,666,10 грн.

Колегія суддів вважає, що позов в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2011 р. по 08.11.2011 р. слід залишити без розгляду у зв'язку з пропуском строків звернення з позовом до суду без поважних причин.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2011р., яка набрала законної сили адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Суд визнав протиправним та скасував наказ по особовому складу Державної митної служби України №343-к від 04.03.2011р. «Про припинення перебування на державній службі» та наказ Чопської митниці Державної митної служби України №304-к від 04.03.2011р. «Про припинення перебування на державній службі»; поновив ОСОБА_2 на посаді начальника сектору митного оформлення №2 митного поста «Чоп-залізничний» Чопської митниці з 04.03.2011р.; Суд допустив негайне виконання постанови суду в частині поновлення на роботі, (а.с.23-31, Т.1).

Однак, у вищевказаній справі про поновлення на роботі № 2а-0770/1041/11 позивач не пред'являв вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, про можливе порушення своїх прав на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення позивач дізнався - 04.03.2011 р. тобто, в день звільнення відповідно до наказів про припинення перебування на державній службі від 04.03.2011р. №343-к, наказу №304-к від 04.03.2011р

Постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2011 р. у справі № 2а/0770/1041/11 про поновлення на роботі виконана згідно наказу Державної митної служби України "По особовому складу митних органів" №923-к від 01.06.2013р.

З доданого до позову повідомлення від 26.06.2013 р. видно, що позивач отримав 14.06.2013р. від Чопської митниці рекомендований лист в якому знаходилось повідомлення про поновлення на роботі. ( Т1. а.с. 37 )

Таким чином, позивач дізнався про виконання судового рішення про поновлення на роботі - 14.06.2013 р.

З позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 10.01.2014 р. Клопотання про поновлення строків звернення з позовом до суду позивач не подавав.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 99 Кодексу встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної службивстановлюється місячний строк.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява та матеріали справи не вказують на наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що позивач без поважних причин пропустив місячний строк звернення з позовом до суду оскільки, про порушення своїх прав дізнався 04.03.2011р. в день звільнення, а до суду звернувся - 10.01.2014 р. тобто, з пропуском 2 років 9 місяців та 6 днів. Тому, позов в частині вимог про стягнення середнього заробітку за період з 04.03.2011 р. по 08.11.2011 р. слід залишити без розгляду у зв'язку з пропуском строків звернення з позовом до суду без поважних причин.

Твердження представника позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні про те, що відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, є помилковим оскільки, на спірні правовідносини вказана правова норма не поширюється. Дана норма застосовується лише до правовідносин, коли право особи на отримання такої виплати не оспорюється і спірна виплата була їй нарахована проте, з певних причин не виплачена.

В даній справі право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу оспорюється, спірна виплата не нарахована.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13 глава XV КЗпП України не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду. Тому, вимоги ст. 238 КЗпП України про право органу який розглядає спір постановити рішення про виплату працівникові належних йому сум ( крім передбачених ст. 235 КЗпП України виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи ) без обмеження будь-яким строком застосовується за умови дотримання строків звернення з позовом до суду.

Дана позиція знайшла своє відображення в Постанові Вищого адміністративного суду України від 06.06.2013 р. № к/9991/79888/11.

Апеляційний суд не приймає до уваги як підставу для поновлення строків звернення з позовом до суду довідку до акту огляду МСЕК серії АВ № 0139356 від 10.10.2013 р. про призначення позивачу другої групу інвалідності, листки непрацездатності від 13.06.2013 р., 11.07.2013 р., 25.07.2013 р., 25.06.2013 р, 07.10.2013 р. оскільки, про можливе порушення своїх прав на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення позивач дізнався - 04.03.2011 р. в день звільнення а до суду звернувся 10.01.2014 р. тобто, з пропуском 2 років 9 місяців та 6 днів.

Отже, враховуючи дату звільнення з роботи - 04.03.2011 р., останнім днем зверненням в місячний строк з позовом до суду є 04.04.2011 р. а вищевказані листки непрацездатності та довідка до акту огляду МСЕК видані значно пізніше, починаючи з 13.06.2013 р.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що як в первинному позові так і заяві про збільшення та уточнення позовних вимог позивач не звернув увагу на ту обставину, що Кодекс законів про працю України зокрема, ст. 235 передбачає виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ст. 236 виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі та ст. 117 виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Проте, позивач в порушення вимог ст. 106 КАС України пред'явив одну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.03.2011 р. по 31.05.2013 р. в розмірі 105,906, 46 грн. та не вказав про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 08.11.2011 р. по 31.05.2013 р. Оскільки, позивач помилково вважає що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу охоплює вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Колегія суддів вважає, що позивач також без поважних причин пропустив строк звернення з позовом до суду в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 08.11.2011 р. по 31.05.2013 р. Оскільки, про можливе порушення своїх прав на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі - позивач дізнався - 14.06.2013 р. тобто, з часу отримання від відповідача повідомлення про поновлення на роботі. ( Т1. а.с.37 )

Таким чином, позивач дізнався про виконання судового рішення про поновлення на роботі - 14.06.2013 р. а в суд з позовом звернувся 15.01.2014 р. тобто, з пропуском місячного строку без поважних причин. Клопотання про поновлення строків звернення з позовом до суду не подавав. Тому, позов в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в період з 08.11.2011 р. по 31.05.2013 слід залишити без розгляду.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV який діяв на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до статті 19 Закону № 606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Проте, колегія суддів встановила що позивач не звертався до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду, в частині поновлення його на посаді та не отримав виконавчий лист у суді першої інстанції.

В матеріалах справи відсутні докази позивача про звернення до відповідачів щодо виконання судового рішення про поновлення на роботі, зокрема не допуску його до робочого місця та інше.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 29 Кодексу законів про працю України передбачено певні обов'язки власника або уповноваженого ним органу щодо працівників, які прийняті, поновлені на посаді. Виконання цих обов'язків можливе лише за ініціативними діями обох сторін у трудових правовідносинах (працівника та працедавця).

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 235 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 08.11.2011 р. по 31.05.2013 р. оскільки, не встановлено та позивач не надав суду доказів які свідчать про те, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі була допущена з вини Закарпатської митниці ДВС України.

Крім того, не підлягає до задоволення за безпідставністю вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 108,731,26 грн. виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як видно, з матеріалів справи право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі оспорюється, спірні виплати не нараховані та не встановлена вина відповідача в невиплаті даних сум. Тому, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Не підлягає також до задоволення вимога позивача про стягнення компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі - 83,666,10 грн. оскільки, дана вимога похідна від первинних вимог які до задоволення не підлягають.

Також слід звернути увагу на ту обставину, що компенсація за втрату частину доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» проводиться лише у випадку затримки грошових доходів які не мають разового характеру. Проте, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку згідно ст. 236 КЗпП України носить разовий характер.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ст. 202 КАС України передбачено суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, колегія суддів приходить до висновку, що постанову слід скасувати та прийняти нову, якою позов в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 04.03.2011 року по 08.11.2011 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 09.11.2011 р. по 31.05.2013 р.- залишити без розгляду. В решті вимог відмовити.

Керуючись ст.160, ст.195, ст.198, ст.202, ст.207, ст.212, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р. у справі за № 807/150/14 - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Закарпатської митниці ДФС в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 04.03.2011 року по 08.11.2011 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 09.11.2011 р. по 31.05.2013 р.- залишити без розгляду.

В решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання постановою законної сили.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: М.В. Костів

З.М. Матковська

Постанова складена в повному обсязі 30.09.2016 року.