Справа № 802/900/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/900/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

представника позивача: Петрова О.А.,

представника відповідача: Коробчинського В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВААКО" до управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "ВААКО" (далі - ТОВ "ВААКО", позивач) з адміністративним позовом до управління Держпраці у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.05.2016 управлінням Держпраці у Вінницькій області проведено перевірку додержання ТОВ «ВААКО» законодавства про працю, за результатами якої винесено постанови: №02-01-12/390-119 та №02-01-12/390-120 від 01.06.2016, якими накладено на позивача штраф у сумі 4350,00 грн. та 1450,00 грн. Відповідно. Зазначені постанови, на думку позивача, є протиправними та підлягають скасуванню. Позивач вважає, що управління Держпраці у Вінницькій області не мало права проводити перевірку в період 2015-2016 років без отримання дозволу від Кабінету Міністрів України на проведення такого роду перевірок відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, так як даними нормами закону накладено мораторій на проведення контролюючими органами перевірок. Крім того, позивач вважає, що відповідач необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про порушення позивачем вимог трудового законодавства, що знайшло своє відображення в акті перевірки №02-01-12/390 від 25.05.2016, на підставі якого винесено оскаржувані постанови.

За наведених обставин, позивач вважаючи вказані рішення протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить суд скасувати постанови №02-01-12/390-119 та №02-01-12/390-120 від 01.06.2016.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надавши суду письмові заперечення ( а.с. 41 ), відповідно до яких вважає позовні вимоги необґрунтованими, та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому зазначив, що Управлінням правомірно здійснено планову перевірку відповідно до наказу від 18.03.2016 №165-0 та на підставі направлення на проведення перевірки №1513 від 23.05.2016. Також зазначив, що посилання позивача на норми Закону України від 28.12.2014 №71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» є хибними, оскільки даний закон безпосередньо направлений на регулювання правовідносин у сфері оподаткування і не регулює діяльність інших органів державної влади. Відтак, обмеження встановлені цим Законом щодо проведення планових перевірок суб'єктів господарювання у 2016 році не поширюються на відповідача. Також відповідач зазначає, що встановлені перевіркою порушення трудового законодавства в дійсності мали місце, що знайшло своє відображення в акті перевірки №02-01-12/390 від 25.05.2016, на підставі якого до відповідача оскаржуваними постановами застосовано відповідні штрафні санкції.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 25.05.2016 службовими особами управління Держпраці у Вінницькій області проведено планову перевірку та встановлено порушення ТОВ "ВААКО" законодавства про працю.

Перевірка проводилася відповідно до плану проведення перевірок суб'єктів господарювання (виробничих об'єктів) управлінням Держпраці у Вінницькій області на ІІ квартал 2016 року, яким передбачено 23.05.2016 початок проведення перевірки ТОВ "ВААКО" з наступних питань: промислова безпека; охорона праці; безпечне ведення робіт; законодавство про працю, зайнятість та інше ( а.с. 82-83 ), та на підставі наказу № 165-о від 18.03.2016 ( а.с. 84 ) та направлення на проведення перевірки № 1513 від 23.05.2016 (а.с. 58 ).

Встановлені за результатами перевірки порушення зафіксовані в акті перевірки № 02-01-12/390 від 25.05.2016 ( а.с. 60-69 ).

На підставі акта перевірки, головним державним інспектором управління Держпраці у Вінницькій області Кривонос Нелею Миколаївною винесено припис № 02-01-12/390-248 від 25.05.2016, яким було зобов'язано позивача усунути вказані у ньому порушення та надати у строк до 15.06.2016 звіт про виконання вимог припису ( а.с. 16-17 ).

В подальшому, на підставі акту перевірки № 02-01-12/390 від 25.05.2016 начальником управління Держпраці у Вінницькій області Маруньком В.В. винесено постанови: №02-01-12/390-119 та №02-01-12/390-120 від 01.06.2016, якими накладено на позивача штраф у сумі 4350,00 грн. та 1450,00 грн. відповідно ( а.с. 24, 32 ).

Не погоджуючись з винесеними постановами, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади й місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи повинні діяти в порядку та спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в обґрунтування заявленого позову посилається, зокрема, на норми Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71).

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №71 встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Суд погоджується з позицією представника відповідача про те, що відповідно до назви, структури та змісту Закону № 71 його сфера застосування стосується виключно внесення змін до Податкового кодексу України, а також законодавчих актів щодо податкової реформи. У тих випадках, коли нормативно-правовими актами вносяться зміни до діючого законодавства, це прямо зазначається у його тексті. В Законі № 71 не міститься роз'яснення щодо сфери застосування, окрім норм що встановлюють, змінюють або припиняють дію податкових правовідносин та відсутні посилання на законодавчі акти в сфері охорони праці.

Згідно пункту 2.6. Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2013 року за №742/23274 (далі - Порядок № 742/23274): розпорядчий документ повинен мати преамбулу - вступну частину, яка має посилання на відповідну структурну одиницю компетенційного нормативно-правового акта, дає стислу інформацію про необхідність та мету прийняття цього акта і підлягає врахуванню при роз'ясненні та застосуванні нормативно-правового акта.

З наведеного можна зробити висновок, що Закон №71 направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, оскільки іншого не передбачено в означеному Законі та підтверджується переліком пов'язаних нормативно-правових актів, які змінені в результаті прийняття Закону № 71, який розміщений на офіційному сайті Державної фіскальної служби України.

Відповідно до Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, контролюючими органами є Державна фіскальна служба України та її територіальні органи (пункт 41.1 статті 41 ПК України).

Відповідач не є органом, який формує та реалізує податкову та митну політику України і при виконанні покладених на нього владних функцій не керується нормами Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 15 Положення про Головне управління Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 року №340, відповідно до покладених повноважень територіальні органи Держпраці, зокрема, здійснюють державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення.

Окрім того, суд наголошує, що нормами п.8 Розділу ІІІ більш пізнього Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року №76-VІІІ, обмеження щодо проведення контрольних заходів стосувались лише періоду з 01.01.2015 по 30.06.2015, тобто на час винесення наказу на проведення перевірки від 18.03.2016 №165-о та проведення контрольного заходу 25.05.2016 будь-які обмеження щодо проведення перевірки стосовно позивача не діяли.

Відповідно до п. 1 - 2 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 4 Положення, служба Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Представник позивача не заперечував щодо наявності у відповідача законних повноважень щодо проведення планового контрольного заходу за додержанням суб'єктами господарювання законодавства про працю, а лише заперечував стосовно не врахування, при цьому, вимог мораторію на проведення перевірок, в зв'язку з чим, відповідно до наведених вище повноважень такого органу та визнання такого повноваження представником позивача (ч.3 ст.72 КАС України), вказана обставина вважається встановленою.

Також, суд критично оцінює посилання представника позивача, як на підставу для визнання протиправними оскаржуваних постанов, на неналежне повідомлення управлінням Держпраці у Вінницькій області ТОВ "ВААКО" про проведення планової перевірки.

Зокрема, в поданому адміністративному позові позивач посилається на недотримання відповідачем десятиденного терміну, встановленого ч. 4 ст. 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", з дотриманням якого орган державного нагляду (контролю) повинен письмово повідомити суб'єкта господарювання про проведення планового заходу.

Разом з тим, суд погоджується з наведеними в запереченнях на адміністративний позов аргументами відповідача, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів спрямованих на проведення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Одночасно суд звертає увагу, що проведення такої перевірки регламентовано Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012 (далі - Порядок).

Нормами зазначеного Порядку письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планової перевірки дотримання вимог законодавства про працю не передбачено.

Пунктами 2, 4 Порядку визначено, що право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що посилання позивача на незаконність проведення перевірки, а відтак, і на незаконність винесеної за наслідками її проведення постанови про накладення штрафу, є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо посилань позивача на помилковість викладених в акті перевірки тверджень відповідача щодо порушення ТОВ "ВААКО" норм трудового законодавства, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що в провадженні Вінницького міського суду перебувала справа №127/11313/16-п про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП, відносно директора ТОВ "ВААКО" ОСОБА_1. Постановою від 11.07.2016, прийнятою в даній справі, директора ТОВ "ВААКО" ОСОБА_1. визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічні приписи закріплені в ч. 2 ст. 255 КАС України.

Як вбачається зі змісту прийнятого Вінницьким міським судом рішення, під час розгляду справи доведено допущення посадовими особами ТОВ "ВААКО" порушень норм Закону України "Про оплату праці" в частині встановлення посадових окладів директора та головного бухгалтера товариства в розмірі мінімальної заробітної плати без врахування міжпосадових міжкваліфікаційних співвідношень, а також не нарахування та не виплати заробітної плати вищезазначеним особам за 1-у половину травня 2015 року, відповідно до даних зафіксованих в акті перевірки ТОВ «ВААКО» від 25.05.2016 року ( а.с. 48 ).

Таким чином, факт допущення ТОВ "ВААКО" при провадженні господарської діяльності порушень трудового законодавства, що відображені в акті перевірки № 02-01-12/390 від 25.05.2016, підтверджено постановою Вінницького міського суду від 11.07.2016, прийнятою в справі про адміністративне правопорушення №127/11313/16-п, яка станом на час розгляду даної справи в суді, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, не оскаржена та набрала законної сили.

Також суд зауважує, що акт перевірки № 02-01-12/390 від 25.05.2016 підписаний посадовими особами ТОВ «ВААКО» без застережень, з твердженням директора товариства, що «до фактично зазначених порушень в акті перевірки заперечень не маю» ( а.с. 68 ).

Визначаючись щодо правомірності оскаржуваних рішень суд також виходить з наступного.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком розгляду справи суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що планова перевірка проводилася службовими особами управління Держпраці у Вінницькій області правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, з урахуванням всіх обставин. Крім того, матеріалами справи доведено та не заперечується представником позивача достовірність визначених в акті перевірки порушень ТОВ "ВААКО" норм трудового законодавства, а відтак прийняті за наслідком проведеної перевірки постанови №02-01-12/390-119 та №02-01-12/390-120 від 01.06.2016, якими накладено на позивача штраф у сумі 4350,00 грн. та 1450,00 грн., є правомірними, в зв'язку з чим в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 94 КАС України, відповідно до якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Разом з тим, суд зазначає про відсутність понесених відповідачем витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна