Справа № 361/5239/16-а
Суддя: Сердинський В. С.
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 361/5239/16-а
провадження № 2-а/361/389/16
Постанова

Іменем України

30 вересня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Латенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварського міського відділу (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) головного управління МВС України в Київській області про зобов'язання вчинити певні дій, визнання протиправними дій роботодавця та встановлення розміру заробітної плати,

установив:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Броварського міського відділу (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) головного управління МВС України в Київській області про зобов'язання вчинити певні дій, визнання протиправними дій роботодавця та встановлення розміру заробітної плати.

Позивач зазначав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи.

У 1986 році позивач перебував на службі в Броварському МВ ГУМВС України в Київській області на посаді інспектора ДАІ в званні капітана міліції і був відряджений до зони відчуження, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків зазначеної катастрофи 02.05.1986р. в с. Іловниця, 04.05.1986р. та з 06.05.1986р. по 09.05.1986р. в м. Чорнобиль, 05.05.1986р. в с. Копачі та 15.07.1986р. в м. Чорнобиль і, де від впливу іонізуючого випромінювання втратив здоров'я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом.

26 травня 2016 року позивачем була отримана від Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області довідка за № 76 про заробітну плату за роботу в зоні відчуження.

Згідно даної довідки, розмір заробітної плати позивача за роботу в зоні відчуження в с. Іловниця, м. Чорнобиль та с. Копачі Чорнобильського району за 1986 рік становить 205,48 крб.

Представник позивача звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок заробітної плати згідно із законодавством та надати нову довідку про отриману заробітну плату, одержаної за роботу з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

27 травня 2016 року листом за вих..№ 7427/109/1003/01-2016 відповідач відмовив в задоволенні заяви представника позивача.

Вважає, що такі дії відповідача незаконні та суперечать чинному законодавству, тому просить визначити розмір заробітної плати в сумі 1 083 крб. 39 коп., одержаної за роботу в зоні відчуження в с. Іловниця, м. Чорнобиль та с. Копачі Чорнобильського району 02.05.1986р. та з 04.05.1986р. по 09.05.1986р., зобов'язати Броварський міський відділ (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) головного управління МВС України в Київській області здійснити перерахунок з відображенням його в особовому рахунку, нарахувати та включити позивачу у довідку про заробітну плату за роботу в І зоні небезпечності (в зоні відчуження Чорнобильської АЕС) в с. Іловниця 02.05.1986р. (кратність 3, денна тарифна ставка 13,54 крб.) та ІІ зони небезпечності (в зоні відчуження Чорнобильської АЕС) в м. Чорнобиль 04.05.1986р. та з 06.05.1986р. по 09.05.1986р. (кратність 4, денна тарифна ставка 13,54 крб.) та ІІІ зони небезпечності (в зоні відчуження Чорнобильської АЕС) в с. Копачі 05.05.1986р. (кратність 5, денна тарифна ставка 13,54 крб.) із включенням до неї одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації в розмірі 630 карбованців, добових в розмірі 24,50 карбованців, збереженої заробітної плати за дні роботи в зоні в розмірі 49,77 крб. та заробітної плати в сумі 379 крб. 12 коп. за роботу в зоні відчуження в с. Іловниця, м. Чорнобиль та с. Копачі Чорнобильського району 02.05.1986р. та з 04.05.1986р. по 09.05.1986р., що в загальному складає 1 083 крб. 39 коп., і надати довідку з урахуванням вказаних виплат.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник Головненко Д.О. не з'явилися, про час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином. В позовній заяві позивач просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представник відповідача Броварського міського відділу (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) головного управління МВС України в Київській області не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлялося належним чином.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, має право на відповідні пільги та компенсації, встановлені законодавством України (а.с.12).

Факт направлення капітана міліції ОСОБА_1 до зони відчуження для участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується маршрутним листом позивача (а.с.14).

Отримана позивачем доза радіоактивного опромінювання становить 9,35 бер, про що свідчить довідка обліку доз радіоактивного опромінення позивача (а.с.13).

Згідно довідки за № 76 від 26 травня 2016 року, виданої Броварським МВ (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області за роботу в с. Іловниця 02.05.1986р., фактична заробітна плата ОСОБА_1 в зоні відчуження нарахована в сумі 13,54 карбованців; за роботу в м. Чорнобиль 04.05.1986р. та з 06.05.1986р. по 09.05.1986р. в сумі 101,55 крб.; а за роботу в с. Копачі 05.05.1986р. в сумі 27,08 крб. При цьому оплата праці за дні роботи в зоні розрахована так: (90,00+120,00):31= 6,77 крб.; За роботу в с. Іловниця 02.05.1986р. 1 робочий день Х 6,77 Х 2 (кратність) = 13,54 крб. За роботу в м. Чорнобиль 04.05.1986р. та з 06.05.1986р. по 09.05.1986р. 5 робочих днів Х 6,77 Х 3 (кратність) = 101,55 крб. Збережена заробітна плата: грошове утримання: (посадовий оклад 90,00 крб.; оклад за звання - 120,00 крб.; вислуга років - 10,50 крб.) середньоденна 7,110 крб. (90,00+120,00+10,50) : 31 = 7,11 крб. За роботу в с. Іловниця, м. Чорнобиль та с. Копачі 7,11 крб. х 7 робочих днів = 49,77 крб. (а.с.15).

Суд звертає увагу, що відповідач виключив з переліку, зазначеній у довідці № 76 від 26.05.2016 року нормативно-правові акти, зазначивши лише Постанову Ради Міністрів УРСР від 10.06.1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища», чим порушив право позивача на соціальний захист, визначений у ст. 46 Конституції України, оскільки з вини відповідача до неї не включено цілий ряд виплат, які належали позивачу до виплати, і з вини ж відповідача або не були взагалі нараховані, або не включені у довідку.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці ООН № 115 «Про захист працівників від іонізуючої радіації» і п.п. 1.11 ОСП-72/80 основних санітарних правил, оплачуватися має весь час знаходження працівника в умовах радіації більше 1,4 мілібер на годину (без засобів індивідуального захисту).

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 778 від 23.10.1973 року не може скасовувати норму закону про відшкодування фактичних збитків, завданих громадянину ядерним інцидентом згідно п. 1, 2, 3 ст. 2 Закону України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та її фінансове забезпечення».

Підприємства і організації у разі неправильної оплати праці в зоні відчуження, повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках, брали участь у роботах по ЛНА на ЧАЕС (з листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 року № 224/8.13).

Спірні правовідносини між сторонами виникли, з моменту звернення позивача до відповідача.

Суд погоджується з тим, що позивач фактично дізнався про порушення свого права після отримання відмови відповідача - Броварського МВ (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області - від 27.05.2016 року у включенні в довідку про грошове забезпечення, одержане у зоні відчуження в 1986 році, зазначених ним виплат і доплат. З позовом до суду позивач звернувся у вересні 2016 року, відповідно не пропустив строк звернення до суду.

У відповідності до розпорядження Ради Міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» № 964 від 17 травня 1986 року в тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації, йому виплачується одноразова винагорода - особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням.

Основні дозові межі радіоактивного опромінення встановлені ст. 5 Закону України «Про захист людини від іонізуючого випромінювання» від 1998 року.

Згідно цієї норми основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичних груп, не повинні перевищувати встановленого цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до частини 1 ст. 5 зазначеного закону 1 мілізіверт дорівнює 0,1 бера.

Отже, отримана позивачем доза радіоактивного опромінення склала 93,5 мілізіверта (9,35 бер х 10 = 93,5 мілізівертів).

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986 - 1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перераховувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначити і перерахувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

По своїй займаній посаді і спеціальному званню на той час позивач ОСОБА_1 відносився до осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, таким чином, одноразова грошова винагорода, з урахуванням дози радіоактивного ураження організму позивача складає 630 карбованців (210 х 3 = 630), оскільки оклад грошового утримання по посаді і спеціальному званню ОСОБА_1 складав 210 крб. (посадовий оклад - 90 крб. + оклад по спеціальному званню - 120 крб.).

Згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» було постановлено «виплачувати військовослужбовцям військових частин і органів Комітета державної безпеки СРСР, а також особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади по військовому чи спеціальному званню в подвійному розмірі. Особам офіцерського складу, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати, крім того, добові». Тобто зазначена норма була обов'язковою до виконання в частині нарахування окладу ОСОБА_1 у подвійному розмірі, а як вбачається з наданої довідки грошове утримання (посадовий оклад і оклад за звання) взяті в однократному розмірі - по 6,77 крб. за день, добові взагалі не нараховувались, хоча ці норми носили обов'язковий характер. Постановою РМ СРСР, ВЦРПС № 665-195 від 05.06.1986 року та постановою РМ УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 року «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» були встановлені добові у розмірі 3 карбованці 50 коп.

Право позивача на отримання подвоєних окладів за посадою та спеціальним званням підтверджується також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 року № 1006, яким з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, дозволити МВС перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Таким чином, денна тарифна ставка позивача за дні роботи (служби) в зоні відчуження складає 13,54 крб. (6,77 х 2 = 13,54). А добові за роботу в с. Іловниця 3,50 крб. х 1 робочий день = 3,50 крб., за роботу в м. Чорнобиль 3,50 крб. х 5 робочих днів = 17,50 крб., а за роботу в с. Копачі 3,50 крб. х 1 робочий день = 3,50 крб.

Відповідно до підпункту третього пункту першого постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7, було постановлено надати право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, у розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964.

Згідно Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 р. № 1031-рс було вирішено поширити на військовослужбовців, начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, порядок і розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964. При цьому грошове утримання у підвищених розмірах виплачувати виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладів за військовим чи спеціальним званням.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964 були встановлені зони небезпеки, де оплата праці працівників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кілометрової зони ЧАЕС, розташованих на III, ІІ і І зону небезпеки, провадилась відповідно у 5, 4, 3 - кратному розмірі тарифних ставок (посадових окладів).

Перелік населених пунктів і виробничих об'єктів, де оплата праці проводилась відповідно до зон небезпеки, затверджено рішенням Урядової комісії від 07.08.86р. № 87, згідно якого у травні 1986 року с. Іловниця відносилась до І зони небезпеки, м. Чорнобиль до ІІ зони небезпеки, а с. Копачі до ІІІ зони.

Позивач був відряджений для участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 02.05.1986р. в с. Іловниця (1 день в І зоні); 04.05.1986р. та з 06.05.1986р. по 09.05.1986р. в м. Чорнобиль (5 днів в ІІ зоні); та 05.05.1986р. в с. Копачі (1 день в ІІІ зоні).

Таким чином оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження позивача складає 1 083,39 крб. виходячи з наступного розрахунку:

- за роботу в с. Іловниця 02.05.1986 р. складає 51,23 крб.:

13,54 крб. (денна тарифна ставка) х 1 (робочий день) х 3 (кратність) = 40,62 крб. + 7,11 крб. (збережений з-к) + 3,50 крб. (добові) = 51,23 крб.;

- за роботу в м. Чорнобиль 04.05.1986р. та з 06.05.1986р. по 09.05.1986р. складає 323,85 крб.:

13,54 крб. (денна тарифна ставка) х 5 (робочих днів) х 4 (кратність) = 270,80 крб. + 35,55 крб. (збережений з-к) + 17,50 крб. (добові) = 323,85 крб.;

- за роботу в с. Копачі 05.05.1986р. складає 78,31 крб.:

13,54 крб. (денна тарифна ставка) х 1 (робочий день) х 5 (кратність) = 67,70 крб. + 7,11 крб. (збережений з-к) + 3,50 крб. (добові) = 78,31 крб.

- Одноразова грошова винагорода за отриману гранично допустиму дозу радіації складає 630 крб.

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про правонаступництво України», зазначені нормативні акти не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України, іншими нормативними актами порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, не передбачені, у зв'язку з чим вони є діючими на теперішній час.

Відповідно до статі 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами.

Так, Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 06.03.2012 року № 544/20/132-12 надало роз'яснення, а саме: «...Відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах можуть мати, а отже й надавати виключно підприємства, установи, організації (далі - підприємства), де працювали ці особи, або їхні правонаступники. Згідно статті 15 цього ж Закону видача довідок про заробітну плату у період роботи (служби) з ліквідації наслідків аварії па Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення здійснюється підприємствами (військкоматами), які відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» несусь матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її».

Листом Міністерства праці України від 22.11.1995 року № 09-3815 повідомлялося, що у разі неправильного нарахування заробітної плати особам, які брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1987 роках, згідно з листом Міністерства праці України від 29 10.1992 № 09-3751 Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС від 29.10.1992 року № 1082/ЗК та Міністерства фінансів України від 29.10.1992 року № 13-412/308 на підставі стверджуючих документів підприємство (організація), яке відряджало працівника в зону відчуження (або його правонаступник), має зробити перерахунок заробітної плати і надати довідку про новий розмір заробітної плати в зоні відчуження для подання до органу Пенсійного Фонду України за місцем проживання особи - для перерахунку розміру пенсії.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові. Ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

У ст. 2 цього ж Закону передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що грошові компенсаційні виплати у вигляді добових віднесено до додаткової заробітної плати.

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Рішенням Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. VI Віденської Конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, до якої приєдналася Україна 12 липня 1996 року, встановлюється тридцятирічний строк позовної давності за вимоги відшкодування ядерної шкоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Стаття 59 Конституції України закріплює право кожної людини на правову допомогу, а також право вільного вибору захисника своїх прав.

Офіційне тлумачення даної статті Конституції України надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11. 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року № 6-рп/2013) .

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 87 КАС України, до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Таким фахівцем у галузі права, який надає позивачу правову допомогу у даній справі є представник позивача - адвокат Головненко Д.О., що підтверджується договором-дорученням про надання правової допомоги за № 11.05-16 від 11.05.2016 р., актом приймання-передачі наданих послуг від 08.06.2016 р., ордером адвоката та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 08.06.2016 р. (а.с.17-20).

Відповідно до ч. 5 ст. 58 КАС України, повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін.

Відповідно до угоди між позивачем та адвокатом, адвокат Головненко Д.О. надавав позивачу правову допомогу по даній справі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визнається у відповідному судовому рішенні.

Мінімальна заробітна плата на 2016 рік встановлена Законом України «Про Держаний бюджет України на 2016 рік», становить 1 450 грн.

Допомога по справі, яку надав представник, є: консультація позивача; роз'яснення прав та обов'язків; складання проектів процесуальних документів; представництво інтересів позивача перед юридичними і фізичними особами, органами державної влади; збирання, копіювання, підготовка матеріалів та документів для позовної заяви (витрачена 1 година праці адвоката); підготовка та подача адміністративного позову ОСОБА_1 до Броварського міського відділу (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) головного управління МВС України в Київській області про зобов'язання вчинити певні дії, визнання протиправними дій роботодавця та встановлення розміру заробітної плати до Броварського міськрайонного суду Київської області (витрачено 7 годин праці адвоката). Всього на правову допомогу по справі адвокат витратив 8 годин.

Розрахунок: 1 450 грн. х 40 : 100 х 8 год. = 4 640,00 грн. розміру компенсації витрат на правову допомогу. З наданих суду доказів убачається, що вказані кошти позивач сплатив за надання правової допомоги, а тому їх слід стягнути на користь позивача.

На підставі викладеного тв. керуючись ст. 7, 9, 11, 69-71, 86, 97, 158-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визначити розмір заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 1 083 крб. 39 коп., одержаної за роботу в зоні відчуження в с. Іловниця, м. Чорнобиль та с. Копачі Чорнобильського району 02.05.1986р. та з 04.05.1986р. по 09.05.1986р.

Зобов'язати Броварський міський відділ (з обслуговування міста Бровари та Броварського району) головного управління МВС України в Київській області здійснити перерахунок з відображенням його в особовому рахунку, нарахувати та включити ОСОБА_1 у довідку про заробітну плату за роботу в І зоні небезпечності (в зоні відчуження Чорнобильської АЕС) в с. Іловниця 02.05.1986р. (кратність 3, денна тарифна ставка 13,54 крб.) та ІІ зони небезпечності (в зоні відчуження Чорнобильської АЕС) в м. Чорнобиль 04.05.1986р. та з 06.05.1986р. по 09.05.1986р. (кратність 4, денна тарифна ставка 13,54 крб.) та ІІІ зони небезпечності (в зоні відчуження Чорнобильської АЕС) в с. Копачі 05.05.1986р. (кратність 5, денна тарифна ставка 13,54 крб.) із включенням до неї одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації в розмірі 630 карбованців, добових в розмірі 24,50 карбованців, збереженої заробітної плати за дні роботи в зоні в розмірі 49,77 крб. та заробітної плати в сумі 379 крб. 12 коп. за роботу в зоні відчуження в с. Іловниця, м. Чорнобиль та с. Копачі Чорнобильського району 02.05.1986р. та з 04.05.1986р. по 09.05.1986р., що в загальному складає 1 083 крб. 39 коп., і надати довідку з урахуванням вказаних виплат.

Стягнути з надходжень Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4 640 (чотири тисячі шістсот сорок) грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сердинський В. С.