Справа № 820/3761/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 вересня 2016 р. № 820/3761/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області
про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити певні дії, визнання дій незаконними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- стягнути з ГУ Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07.10.2013 р. по 29.09.2015 р. у розмірі суми 166736 грн.;

- визнати дії відповідача в частині ухилення від укладання трудового договору з ОСОБА_1, запрошеного за погодженням між начальниками на роботу в порядку переведення із ТДІзПП у м.Києві на роботу в ТДІзПП у Харківській області, після його звільнення з роботи в ТДІзПП у м.Києві з 07.07.2013 р. по 29.09.2015 р. - незаконними діями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.10.2013 року його на підставі п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України, звільнено з роботи у зв'язку з переведенням з ТДІзПП у м.Києві на роботу в ТДІзПП у Харківській області. Протягом двох років ТДІзПП у Харківській області ухилялося від укладення трудового договору з позивачем, чим порушило ряд норм трудового законодавства. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 року по справі №820/10521/15, зобов'язано ТДІзПП у Харківській області винести наказ про призначення на посаду головного державного інспектора праці ОСОБА_1 відповідно до його заяви від 07.10.2013 р. Відповідач на підставі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 р. видав наказ №43-к від 04.11.2015 р. про призначення ОСОБА_1 на посаду головного державного інспектора праці з 07.10.2013 р. Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак, всупереч чинного законодавства, заробітну плату за час вимушеного прогулу позивачу виплачено не було. За таких підстав, позивач звернувся до суду за відновленням свого права на оплату праці.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги та доводи уточнених позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області, у судовому засіданні позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов (а.с.52-55) відповідач вказав, що 04.11.2015 року на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 р. Територіальною державною інспекцією з питань праці у Харківській області видано наказ №43-к, яким ОСОБА_1 призначено з 07.10.2013 року на посаду головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м.Харкові та центральних районах області. Також, керівництвом ТДІзПП у Харківській області розглянуто заяву позивача від 26.10.2015 р. про звільнення з ТДІзПП у Харківській області за пунктом 1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Прийнято наказ №42-к про звільнення позивача з 26.10.2015 року. Відповідач стверджує, що ним не допущено жодних порушень вимог законодавства стосовно позивача. Крім того, підстав для виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.10.2013 р. по 29.09.2015 р., немає, оскільки до Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області позивач не звертався, а з ОСОБА_3 управлінням Державної служби України з питань праці у Харківській області у трудових відносинах взагалі не перебував. За таких підстав, представник відповідача просив суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши доводи представників сторін, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні відносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Стаття 8 ОСОБА_4 України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закон та інші нормативно правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 ОСОБА_4 України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 року по справі №820/10521/15 (а.с.5-6), позов ОСОБА_1 задоволений частково. Зобовязано територіальну державну інспекцію з питань праці у Харківській області винести наказ про призначення на посаду державного інспектора праці ОСОБА_1 відповідно до його заяви від 07.10.2013 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказана постанова в силу статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набрала законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судом першої інстанції у справі №820/10521/15 фактично доведено неправомірність дій Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області (яка є правонаступником Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області), котрі полягають в ухиленні від укладання трудового договору з ОСОБА_1, запрошеного за погодженням між начальниками на роботу в порядку переведення із ТДІзПП у м.Києві на роботу в ТДІзПП у Харківській області, після його звільнення з роботи в ТДІзПП у м.Києві з 07.07.2013 р. по 29.09.2015 р. Відтак, враховуючи положення ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України дані обставини не підлягають доказуванню.

Судом з матеріалів справи також встановлено, що позивач 27.04.2016 року звертався до відповідача з заявою про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.10.2013 року по 29.09.2015 року. (а.с.124).

Однак, відповідачем не надано відповіді на вказану заяву та не виплачено грошове забезпечення за спірний період.

Разом з тим, в письмових запереченнях на позов відповідач стверджує, що Територіальна державна інспекція з питань праці у Харківській області, в трудових відносинах з яких перебував позивач - ліквідована, про що свідчить запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а в трудових відносинах з ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань праці в Харківській області ОСОБА_1 не перебував, а тому й вимога про компенсацію грошового забезпечення не може бути задоволена.

Як встановлено судом з листа Державної служби України з питань праці від 25.08.2016 року, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці. ОСОБА_3 управління Держпраці у Харківській області утворено шляхом реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Харківській області та Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області і відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови №100 є правонаступниками їх прав та обов'язків. (а.с.137).

Поряд із цим, зі змісту постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2015 року по справі №820/10521/15 вбачається факт наявності з вини Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області на підставі незаконних дій, що виражаються в ухиленні від укладення трудового договору, а саме: час вимушеного прогулу становить проміжок часу з 07.10.2013 року по 29.09.2015 року.

Таким чином, проміжок часу, який є вимушеним прогулом з 07.10.2013 року по 29.09.2015 року є юридично встановленим фактом, який у відповідності до положень ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає доказуванню.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань праці у Харківській області є правонаступником прав та обов'язків Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області, в тому числі й заборгованості по виплаті заробітної плати, суд вважає позовні вимоги позивача по зверненню за стягненням грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - обґрунтованими.

Відповідно до положень ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Окрім того, суд зазначає, що середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995 визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються, постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Із положень п.5 вищевказаного Порядку вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Абзацом 1 ст. 8 Порядку №100 вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 порядку).

Відповідно до правової позиції Верховного суду України (постанова від 14.01.2014 року №21-395а13) суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Поряд з цим суд зазначає, відповідно до наказу Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області №43-к від 04.11.2015 року, ОСОБА_1, призначено на посаду 07.10.2013 року.

Згідно наказу Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області №42-к від 26.10.2015 року та довідки Інспекції з питань праці про прибуток за 2015 рік позивачу виплачено заробітну плату за період з 30.09.2015 року по 26.10.2015 року. (а.с.14).

Таким чином, період за який підлягає виплаті середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.10.2013 року по 29.09.2015 рік, становить 499 день.

Враховуючи, що судом при розгляді справи №820/10521/15 не вирішено питання щодо стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та неправомірність дій ТДІзПП у Харківській області, які полягають в ухиленні від укладання трудового договору, суд доходить висновку про правомірність заявленої позивачем вимоги про виплату йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 07.10.2013 року по 29.09.2015 року.

Однак, суд не приймає доводи позивача про розрахунок розміру заробітної плати, оскільки суд не може перебирати на себе функції роботодавця.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити певні дії, визнання дій незаконними - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Головного управління Державної служби України з питань праці у Харківській області в частині ухилення від укладання трудового договору з ОСОБА_1, запрошеного за погодженням між начальниками на роботу в порядку переведення із ТДІ з ПП у м.Києві на роботу в ТДІзПП у Харківській області, після його звільнення з роботи в ТДІзПП у м.Києві з 07.10.2013 року по 29.09.2015 року.

Зобов'язати ОСОБА_3 управління Державної служби України з питань праці у Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07.10.2013 року по 29.09.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову звернути до негайного виконання в частині виплати заробітної плати, в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 28 вересня 2016 року.

Суддя О.В. Панченко