Справа № 810/2198/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2198/16 Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши у в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, незаконним та необ'єктивним.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 травня 2015 року позивачем було подано відповідачу клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо вищезазначеної земельної ділянки для отримання її в оренду строком на 25 років для ведення фермерського господарства, площею - 27, 3 га, яка розташована в адміністративних межах села - Саливонки, Васильківського району, Київської області.

Листом від 09.07.2015 Управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивача, що для подальшого вирішення питання Головним управлінням Держземагентства у Київській області стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення фермерського господарства, рекомендовано звернутися повторно при цьому надати (крім поданих документів) відповідні графічні матеріали та зазначення більш уточнених даних про бажане місцезнаходження земельної ділянки, зокрема найменування району, найближчого населеного пункту, орієнтовна відстань від нього і напрямок та інші орієнтири. Після надходження до Головного управління вказаних документів, порушене у клопотанні питання буде розглянуто повторно.

07 квітня 2016 року у позивачем було подано клопотання, датоване 22 березня 2016 року, до відповідача щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду з відповідними документами: ортофотоплани, відповідними графічними матеріалами щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою.

Листом від 06 травня 2016 року 30.07.2015 року Управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивача, що передача вищевказаної земельної ділянки в оренду, можлива лише за результатами проведення земельних торгів.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Київській області винести рішення щодо надання йому земельної ділянки, площею - 27,3 га, яка розташована в адміністративних межах села - Саливонки Васильківського району Київської області, в оренду строком на 25 років для ведення фермерського господарства в тому числі надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо вищезазначеної земельної для отримання її в оренду строком на 25 років для ведення фермерського господарства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача приймати будь-яке рішення певного змісту.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

З огляду на характер заявлених у позові вимог, апеляційний суд підтримує позицію суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення.

Так, дійсно, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Виключною ознакою дискреційних повноважень є право певного органу приймати рішення, вчиняти дії чи утримуватися від них із певною свободою розсуду, тобто якщо у певній ситуації існує можливість прийняти одне з кількох різних рішень.

Отже, вимога про зобов'язання відповідача прийняти позитивне рішення про надання земельної ділянки та дозволу на розробку документації відноситься до виключної компетенції суб'єкта владних повноважень, а тому суд не може підміняти державний орган та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Поряд із цим, у своїй апеляційній скарзі позивач заявив вимоги, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції: зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 18.05.2015 та від 22.03.2016.

Апеляційний суд в силу ч. 4 ст. 195 КАС не вбачає підстав для розгляду вказаних вимог. Однак, враховуючи право суду вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 11 КАС), колегія суддів дійшла висновку про необхідність надати вказаним вимогам оцінку.

Так, що стосується повторного розгляду клопотання позивача від 18.05.2015 варто звернути увагу на таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідь на клопотання позивача від 18.05.2015 була надана відповідачем 09.07.2015, а з позовом до адміністративного суду позивач звернувся лише 08.07.2016. Тобто у даному випадку недотримано шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, а отже підстави для розгляду правомірності відмови відповідача від 09.07.2015 з метою застосування ч. 2 ст. 11 КАС відсутні.

Щодо відмови у задоволенні клопотання позивача, датованого 22.03.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення <…> фермерського господарства.

Частиною 2 ст. 124 ЗК передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЗК земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 3 вказаної статті містить випадки, коли земельні торги не проводяться, а землі передаються у користування в порядку ст. 123 ЗК (ч. 3 ст. 124 ЗК).

Так, до 03.04.2016 до вказаного переліку належали випадки передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Однак, із прийняттям Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» № 1012-VIII від 18.02.2016, який набрав чинності 03.04.2016, відповідні положення ч. 3 ст. 134 ЗК були виключені.

Тобто, з 03.04.2016 передача земельних ділянок для ведення фермерського господарства здійснюється не в порядку ст. 123 ЗК, а шляхом проведення торгів.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання позивача, датоване 22 березня 2016 року, було подане відповідачу 07.04.2016, що підтверджується відповідною вхідною відміткою (а.с. 80).

З викладеного вбачається, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вже після того, як у ст. 134 ЗК були внесені зазначені вище зміни. Тобто підстави для задоволення спірного клопотання позивача з 03.04.2016 відповідач не мав.

За таких обставин, підстави для застосування ч. 2 ст. 11 КАС щодо повторного розгляду клопотання позивача, датованого 22 березня 2016 року, теж відсутні.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.