Справа № 448391/16-а, 2а-448/39/16
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року Справа № 876/4741/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 16 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, третя особа заступник начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, третьої особи заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про порушення митних правил.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 16 травня 2016 року позовні вимоги задоволено, постанову заступника начальника Львівської митниці в справі про порушення митних правил №0742/20908/16 від 18.03.2016р. про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.3 ст.470 Митного кодексу України - змінено, звільнено останнього від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження у вищевказаній справі - закрито.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівська митниця Державної фіскальної служби України оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що єдиною причиною для звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, обмежившись щодо нього усним зауваженням на думку суду є те, що після ремонту транспортного засобу позивачем було доставлено такий до митного органу, а також те, що позивач поніс значні витрати на ремонт транспортного засобу.

Однак зазначене не відповідає обставинам справи, бо під час складання протоколу та розгляду справи про порушення митних правил ОСОБА_2 жодних доказів, які б підтверджували наявність пом'якшуючих обставин до митного органу не надав. У письмово наданому 03.03.2016 р. поясненні ОСОБА_2 повідомив, що він не зміг вчасно вивезти, ввезений 12.01.2016 р. на митну територію України через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС транспортний засіб марки «RЕNАULТ», модель «ТRАFІС», VIN НОМЕР_1, р.н.НОМЕР_2, країна реєстрації - Польща, у зв'язку із поломкою вказаного автомобіля. І вищезазначений транспортний засіб знаходиться на ремонті. Однак ремонт транспортного засобу не міг завадити вивезти його за межі митної території України за допомогою інших способів (наприклад, на лафеті, на іншому транспортному засобі, шляхом буксирування).

При цьому апелянт зазначає, що правовими нормами, щодо відносин по ремонту транспортних засобів є Правила надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 року № 615, які регулюють взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем), а також вимоги щодо контролю за відповідністю наданих послуг. Ці Правила поширюються на суб'єктів господарювання, які надають послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів та їх складових частин (систем). Відповідно до п. 3 розділ 3 вказаних Правил послуги з технічного обслуговування і ремонту КТЗ чи його складових частин (систем) надаються замовникові на підставі договору про технічне обслуговування і ремонт КТЗ, що укладається відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо). Відповідно до п.7 розділу 5 цих же Правил документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб). Відповідно до п. 8 розділ 7 Правил виконавець після виконання робіт надає замовнику такі документи: рахунок-фактуру, наряд-замовлення, накладну, квитанцію тощо (окремо пов'язані з виконанням технічного обслуговування (крім гарантійного) та окремо пов'язані з виконанням ремонту); гарантійний талон (один примірник); додатки до експлуатаційної документації у випадках, зазначених у пункті 7 розділу VI цих Правил, а також пункті 7 цього розділу; довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на КТЗ; довідку про колір (основний колір) КТЗ, якщо цей колір змінено під час ремонту.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. З огляду на це апелянт вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, про те, що транспортний засіб перебував на ремонті в результаті аварії або дії обставин непереборної сили.

Крім того апелянт вказує, що згідно ч. 1 ст. 192 МК України у разі, якщо під час

перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин

непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник

зобов'язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу. Однак, ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС із повідомленням щодо факту аварії або дії обставин непереборної сили не звертався. Аналогічна позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016 року у справі № К/800/52845/15, де суд зазначив, що законодавством чітко визначені умови можливості не включення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.

Крім того, суд першої інстанції по суті визнає, що позивачем вчинено

правопорушення, проте, вказує на малозначність даного правопорушення. Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності й обмежитись усним зауваженням. У разі, коли суд дійде висновку про необхідність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення, він повинен умотивувати своє рішення з посиланням у постанові на відповідні обставини. Так, Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 3 червня 2005 р. № 8 роз'яснив, що, вирішуючи питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, суди повинні враховувати як вартість, так і кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

Натомість позивач посилається на інші обставини, а саме на тимчасову непрацездатність, важкий матеріальний стан, щире каяття. У зв'язку з цим апелянт зазначає, що відповідно до ст.34 КУпАП України обставинами, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: щире розкаяння винного; відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення неповнолітнім; вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Таким чином обставини, на які посилається позивач не свідчать про малозначність правопорушення, а є обставинами, які пом'якшують відповідальність. Враховуючи наведене апелянт вважає, що митницею стягнення накладалось в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.470 МК України та окрім того жодних документів, які б могли підтвердити наявність обставин, що пом'якшують відповідальність при розгляді справи митницею, позивачем не надавались. Також інформація про важкий майновий стан позивача, в порушення ст. 70 КАС України, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Щодо твердження суду про відсутність матеріальної шкоди, то таке не відповідає вимогам МК України та матеріалам справи. Так, відповідно до ч. 1 ст. 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом. Згідно із ст. 102 Митного кодексу України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом. Поміщення товарів у відповідний митний режим супроводжується сплатою митних платежів.

Таким чином, позивач ввіз вищезазначений транспортний засіб у митному режимі транзит на строк до 10 діб без сплати митних платежів, проте такий перебуває на території України значно довший термін з порушенням умов зазначеного митного режиму. За умови дотримання умов митного режиму транзиту, позивач зобов'язаний або вивезти транспортний засіб за межі митної території України у встановлений строк (при цьому митні платежі не сплачуються зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 381 Митного кодексу України) або, у випадку поміщення транспортного засобу в інший митний режим, сплатити відповідні митні платежі. Зважаючи на викладене, вчиненим позивачкою порушенням завдано матеріальні збитки державі у сумі митних платежів, які підлягали б сплаті при переведенні його у інший митний режим.

Щодо фактичних обставин справи, то суд дійшов правильного висновку, що 03.03.2016 р. близько 10 год. 03 хв. в зону митного контролю по смузі руху «зелений коридор» МАПП «Краковець» Львівської митниці ДФС заїхав транспортний засіб марки «RЕNАULТ», модель «ТRАFІС», р.н.НОМЕР_2, під керуванням громадянина ОСОБА_2 який слідував з України до Республіки Польща.

Під час проходження митного контролю та здійснення митних формальностей на підставі даних програмно-інформаційного комплексу «Інспектор-2006» та єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС Держмитслужби України), встановлено, що 12.01.2016р. громадянин ОСОБА_2 ввіз на митну територію України через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» автомобіль «RЕNАULТ», модель «ТRАFІС», VIN НОМЕР_1, р.н.НОМЕР_2, в митному режимі «транзит», без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту -10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці-5 діб). Згідно автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 03.03.2016 року не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.

У відповідності до ст.ст. 90, 93, 102, ч.4 ст.92 МК України та розділу І п. 4 наказу ДМСУ від 17.11.05 № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», вищевказаний автомобіль перебуває під митним контролем та до його переміщення повинні виконуватися наступні вимоги, а саме: перебувати у незмінному стані, крім природних змін; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку. Статтею 95 митного Кодексу України визначено строки транзитних перевезень, а саме: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу 5 діб).

Частиною 4 статті 255 Митного кодексу України визначено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму. Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_2 перевищив встановлений митним кодексом України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до органу доходів і зборів призначення, терміном більш, ніж на десять діб.

Також апелянт вказує, що Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 23.02.2016 р. у справі № К/800/42395/15 вказує, що відповідно до приписів статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що суд не наділений повноваженнями звільнення від покарання і винесення усного зауваження. Вказані процесуальні дії відносяться до прерогативи органу, який розглянув справу (в даному випадку митного органу). Судом повинно було б досліджуватися лише питання законності постанови посадової особи у справі про адміністративне правопорушення. Сама диспозиція частини третьої статті 470 МК України не передбачає в даній справі застосування малозначність». Тому оскаржене покарання є справедливим, винесеним відповідно до санкції, пропорційно характеру правопорушення.

Враховуючи вище викладене, просить скасувати постанову Мостиського районного суду Львівської області від 16.05.2016 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2016 року старший державний інспектор ВМО №2 м/п «Краковець» Львівської митниці ДФС склав протокол за №0742/20908/16 про порушення позивачем ОСОБА_2 митних правил. На підставі вищевказаного протоколу 18.03.2016 року заступник начальника Львівської митниці ДФС виніс постанову в справі про порушення митних правил, згідно якої притягнув до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України позивача, та наклав на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 гривень. Із вказаної постанови митного органу вбачається, що на позивача Львівською митницею виставлено орієнтування щодо порушенням останнім «транзитного строку» доставки автомобіля марки «RЕNАULТ», модель «ТRАFІС», р.н.НОМЕР_2, за межі митної території України, ввезеного позивачем 12.01.2016р. через м/п «Краковець» Львівської митниці на митну територію України в режимі «транзит».

Розглядаючи спір суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу. За приписами глави 17 МК України ввезення товарів та транспортних засобів комерційного призначення у режимі «транзит» передбачає проведення їх митного оформлення з поданням письмової митної декларації із зазначенням найменування, строків вивезення, митниці призначенні тощо. Відповідно до вимог ст.93 МК України, товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; невикористовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного ст.95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування. Стаття 95 МК України встановлює строк транзитного перевезення, для автомобільного, транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що позивач зобов'язаний був вивезти ввезений ним транспортний засіб особистого користування за межі митної території України в максимальний строк до 22.01.2016 року, однак зазначених вимог позивач не виконав.

При цьому суд вважав, що останній вчинив порушення митних правил, передбачене ч.3 ст.470 МК України.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ч. 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Завданнями провадження у справах про порушення митних правил, як зазначається у ч.1 ст.486 МК України, є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотримання вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил у відповідності до вимог ст.489 МК України зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Стаття 487 МК України передбачає, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Як уже зазначалось вище позивач ввізши 12.01.2016р. на мину територію України в режимі «транзит» товар - автомобіль марки «RЕNАULТ», модель «ТRАFІС», р.н.НОМЕР_2, перевищив встановлений ст.95 МК України строк доставки вказаного транспорту, що перебував під митним контролем, до митного органу призначення.

При цьому судом з'ясовано, що підтверджується матеріалами справи, що останній вчинив вказане правопорушення у зв'язку з поломкою вищевказаного автомобіля, яка не дозволяла доставити автомобіль до митного органу у встановлений строк. При цьому про обставини вказаної поломки транспортного засобу позивач повідомив митний орган, 02.03.2016р, і про це він заявляв посадовим особам Львівської митниці при розгляді справи щодо нього про порушення митних правил.

Згідно ст. 192 МК України якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний, зокрема, терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Враховуючи причини та мотиви вчиненого позивачем ОСОБА_2 порушення, необережну, форму вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що була обумовлена поломкою транспортного засобу, що після ремонту автомобіля позивач доставив такий до митного органу, тобто вжив всіх необхідних заходів щодо забезпечення збереження автомобіля та його ідентифікації і не допустив будь-якого використання такого не за призначенням, суд першої інстанції вважав, що позивач виконав вимоги, передбачені п.1 ч.1 ст.192 МК України. При цьому суд врахував, що ОСОБА_2 поніс значні витрати на ремонт транспортного засобу, які не є співмірними завданій правопорушенням шкоді, що в результаті вчиненого позивачем адміністративного правопорушення (порушення митних правил) не завдано значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб, а відтак дійшов висновку, що суб'єктом накладення адміністративного стягнення, при винесені постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього стягнення було не повно враховано характер та причини вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують відповідальність та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, тому суд вважав допущене правопорушення малозначним та дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України, обмежившись щодо нього усним зауваженням у відповідності до вимог ст.22 КУпАП, а провадження у вищевказаній справі - закрити.

Проте колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими.

Як уже зазначалось вище посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил у відповідності до вимог ст.489 МК України зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ст.10 вказаного Кодексу адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, а згідно ст. 11 адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Оскільки факт поломки автомобіля, його ремонт та повідомлення митного органу про поломку транспортного засобу, у тому числі і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та розгляді справи, що у свою чергу унеможливило вчасну доставку автомобіля, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення (пункту вивезення за межі митної території України)підтверджуються наявними у справі доказами, то колегія суддів вважає, що у діях позивач відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 КУпАП, оскільки не має вини, як формі умисної так і необережної.

З огляду на це суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувану постанову митного органу слід скасувати, як того просив позивач.

При цьому колегія суддів зазначає, що розглядаючи спір суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю, а згідно п. 3 ч. 3 вказаної статті юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень.

Оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 470 МК України віднесено до компетенції митних органів, то відповідно суд адміністративної юрисдикції не наділений повноваженнями звільняти особу від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю на підстав ст. 22 КУпАП та закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а позовні вимоги - задовольнити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України - задовольнити частково, постанову Мостиського районного суду Львівської області від 16 травня 2016 року по справі № 448/391/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України в справі про порушення митних правил № 0742/20908/16 від 18.03.2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст постанови виготовлений 11.10.2016 року