Справа № 819/615/16
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 р. Справа № 876/6119/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

17.05.2016 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У позовній заяві, із урахуванням уточнень до позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд :

- скасувати наказ № 130-о від 04.05.2016 року в частині його звільнення;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в оперативному управлінні Тернопільської ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області на посаді оперуповноваженого відділу протидії несплати податків ризикованими суб'єктами підприємницької діяльності;

- стягнути із роботодавця на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.05.2016 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності чи штату працівників за п.64 підпунктом "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114.

ОСОБА_1 вважає своє звільнення незаконним, оскільки звільнення не погоджено з первинною профспілковою організацією, без врахування переважного права залишення на роботі (стаж роботи складає 9 років 8 місяців 3 дні). Також позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої або нижчої) в органах Головного управління ДФС у Тернопільській області, не було перевірено можливості його подальшого використання на службі, а також факту перебування у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань з 17 квітня по 1 липня 2015 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що при прийнятті оскаржуваного позивачем наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 04.05.2016 року № 130-о "Про звільнення співробітників податкової міліції" в частині його звільнення з посади та органів податкової міліції в запас ЗС України за пунктом 64 підпунктом "Г" (через скорочення штатів), відповідач діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що капітан податкової міліції ОСОБА_1 проходив службу в податковій міліції ДФС у Тернопільській області з 21.12.2010 року по 04.05.2016 року: з 01.01.2015 року по 17.04.2015 року на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Головного управління ДФС у Тернопільській області, з 18.04.2015 року по 15.07.2015 року в ГМУ ОЗ АТО ДФС України, 17.12.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого відділу протидії несплати податків ризиковими суб'єктами підприємницької діяльності оперативного управління Тернопільської ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Службовим розслідуванням, проведеним на виконання рішення оперативної наради ГЦ ДФС за результатами роботи у січні - листопаді 2015 року, відзначено, що результати оперативно-службової діяльності ОСОБА_1 є незадовільними та він заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності. Однак, враховуючи те, що 17.12.2015 року його переведено на нижчу посаду, прийнято рішення цим обмежитись.

04.05.2016 року на підставі наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 04.05.2016 року № 130-о "Про звільнення співробітників податкової міліції" звільнено з посади та органів податкової міліції в запас ЗС України за пунктом 64 підпунктом "Г" (через скорочення штатів) 04 травня 2016 року капітана податкової міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу протидії несплати податків ризиковими суб'єктами підприємницької діяльності оперативного управління Тернопільської ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Не погодившись із таким наказом позивач звернувся із позовом до суду про скасування наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 04.05.2016 року № 130-о "Про звільнення співробітників податкової міліції" в частині звільнення ОСОБА_1, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому звільнення з підстав зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

В силу п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Так, питання проходження служби в податковій міліції регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення ).

Згідно із підпунктом "Г" пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Слід зазначити, що скороченню чисельності працівників Державної фіскальної служби передувало прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови від 21.10.2015 року № 840 "Про внесення змін у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 року №85".

На виконання вимог зазначеної постанови Державною фіскальною службою України здійснювались заходи щодо оптимізації чисельності працівників територіальних органів ДФС, зокрема, прийнято наказ від 02.11.2015 року №834 "Про затвердження Плану заходів із скорочення штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби".

Згідно наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 03.02.2016 року № 11-о "Про попередження про наступне вивільнення з роботи працівників податкової міліції" позивача було попереджено про наступне вивільнення згідно зі статтею 64 п. "Г" (через скорочення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, - більш ніж за 2 місяці до звільнення, як це передбачено нормами ст.49-2 КЗпП України.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до структури Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області від 26.11.2014 року передбачено такий структурний підрозділ як "Оперативне управління" зі штатною чисельністю працівників 28 осіб (а.с.57), проте в новій Організаційній структурі Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області станом на 18.01.2016 року такий структурний підрозділ відсутній (а.с.59). Функції та повноваження підрозділу "Оперативне управління" не передано жодному структурному підрозділу Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області. Таким чином, судами встановлено, що структурний підрозділ "Оперативне управління" Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області ліквідований на виконання листа ДФС України "Щодо оптимізації чисельності працівників" № 44558/7/99-99-07-02-02-17 від 03.12.2015 року.

Із наявної у матеріалах справи Довідки ГУ ДФС у Тернопільській області від 03.06.2016 року (а.с.60) слідує, що станом на 04.05.2016 року в оперативному управління Головного управління ДФС у Тернопільській області залишались вакантними наступні посади: начальник відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів; завідувач сектору активних заходів; старший інспектор сектору активних заходів (на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника); завідувач сектору організації оперативно-розшукової діяльності (на період проходження співробітником служби в зоні АТО); начальник відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ (на період проходження співробітником служби в зоні АТО); старший оперуповноважений з особливо важливих справ оперативно-технічного відділу (на період проходження співробітником служби в зоні АТО).

Роз'ясненням Міністерства юстиції України від 25.01.2011 р. "Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації" зазначено, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ч.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки юрисдикція Тернопільської ОДПІ поширюється на територію Тернопільського району та міста Тернополя, а юрисдикція ГУ ДФС на територію всієї Тернопільської області, призначення працівників ОУ Тернопільської ОДПІ в ОУ ГУ ДФС у Тернопільській області відбувалося відповідно до п.48 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114. Атестація проводилась з метою вдосконалення діяльності органів податкової міліції, підвищення ефективності їх роботи, поліпшення добору, розстановки кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності працівників за доручену справу. При цьому всебічно оцінювались їх ділові, професійні, моральні та особисті якості, рівень культури і здатність працювати з людьми, зроблено висновки про відповідальність займаній посаді.

Згідно наявного у матеріалах справи Протоколу засідання атестаційної комісії із розгляду питань проходження служби в податковій міліції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 28.04.1016 року № 3 щодо капітана податкової міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу протидії несплати податків ризиковими СПД ОУ Тернопільської ОДПІ прийняте рішення звільнити з органів податкової міліції в запас ЗС України, про що позивач був ознайомлений того ж дня (а.с.34-36).

Судом першої інстанції було встановлено, що членами атестаційної комісії за особистою участю безпосереднього начальника ОСОБА_1 підполковника податкової міліції О.П.Дурняка було проаналізовано заборони та переважне право залишення на роботі, заслухано доповіді та звіти керівників податкової міліції про результати оперативно-службової діяльності співробітників, враховано наявність дисциплінарних стягнень, а рішення щодо кандидатів на посади приймалось колегіально шляхом відкритого голосування. Запрошені співробітники податкової міліції особисто в присутності членів комісії в день її засідання підписувались про ознайомлення з прийнятим стосовно них рішенням.

Таким чином, спростовується твердження апелянта про те, що на засіданні атестаційної комісії 28.04.2016 року необ'єктивно оцінено його роботу, морально-ділові якості та можливість його подальшого використання на службі в органах податкової міліції.

Частиною 1 статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Так, у матеріалах справи міститься Витяг із наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 05.10.2015 року № 278, згідно якого ОСОБА_1 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань з 17 квітня по 1 липня 2015 року.

В силу п.19 ч.1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, в якому пунктом 9 визначено, що особам, яким надано статус учасника бойових дій, видаються посвідчення учасника бойових дій і відповідний нагрудний знак.

Тому, при відсутності вказаних документів, зокрема посвідчення, твердження ОСОБА_1 про переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників як учасника бойових дій не відповідає дійсності. Дана обставина була також вірно врахована судом першої інстанції.

Відповідно до 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

В контексті даної процесуальної норми слід зазначити, що відносини між особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ регулюються виключно Положенням про проходження служби, яке не передбачає отримання попередньої згоди профспілкової організації на звільнення у зв'язку з скороченням штатів.

Крім того, суд апеляційної інстанції також бере до уваги, що згідно акту про результати перевірки ГУ ДФС у Тернопільській області з питань, викладених у заяві громадянина ОСОБА_1 №2078/99-99-21-02-02-18 від 29.06.2016 року Державної фіскальної служби, під час проведення тематичної перевірки не встановлено порушень вимог нормативно-правових актів та організаційно-розпорядчих документів, які регламентують порядок проходження служби працівників податкової міліції ГУ ДФС у Тернопільській області та, зокрема, питання щодо правомірності звільнення з посади та податкової міліції ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 4 ст.71 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

У зв'язку із вищенаведеним, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій при звільненні ОСОБА_1 та, відповідно, правомірність оскаржуваного наказу № 130-о від 04.05.2016 року

Як наслідок, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними та не підлягають до задоволення оскільки відповідач приймаючи оскаржуваний наказ про звільнення позивача з роботи діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та трудовим законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 р. по справі № 819/615/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 04.10.2016 року.