Справа № 344/7327/16-а 2-а/344/332/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Справа № 876/6065/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

06 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську щодо відмови їй у поновленні виплати пенсії за віком з 01.07.2006 року та зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком з 01.07.2006 року.

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області постановою від 26 липня 2016 року позов задовольнив частково.

Визнав дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії за віком з 12.05.2013 року - неправомірними.

Зобов'язав управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, провести нарахування та її виплату з 12.05.2013 року. В задоволенні решти вимог позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідно ч.2 до ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Вина відповідача полягає в неповідомленні її про припинення виплати пенсії з 01.07.2006 року.

Крім того, законодавче визначення поняття пенсії міститься в статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до вказаної норми пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом або отримують член її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Отже, саме законодавче поняття пенсії передбачає її щомісячну виплату,

Виходячи з правової, соціальної природи пенсій право громадянина па одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні: держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами. Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7.02.2014 p., зазначено, що право на отримання пенсії, як таке стало залежним від місця проживання. Цe призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у свої країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (ст. 51 цього рішення). Враховуючи те, що рішення ЄЄПЛ є джерелом права та обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 конвенції, суди при розгляді справ повинні враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст. 17 закон) від 23.02.2006р. №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення. Разом з тим, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійним органам надано право припиняти виплату пенсії у зв'язку із неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 03.06.2004 року управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську призначено пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства.

На підставі п. 4 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу з 01.07.2006 року було припинено виплату пенсії у зв'язку із неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Встановивши відсутність нарахування пенсійних виплат, ОСОБА_1 12.05.2016 року звернулась до управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про поновлення виплати пенсії.

Однак, листом від 31.05.2016 року позивача повідомлено, що виплата пенсії поновлена з 06.05.2016 року. Також зазначено, що виплату пенсії було припинено з 01.01.2007 року у відповідності до п. 4 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у звязку з тривалою неоплатою. Крім того, відмовлено у поновленні виплати з 2006 року у звязку з відсутністю у позивачки реєстрації місця проживання з 29.06.2004 року по 05.05.2016 року.

В силу приписів ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Беручи до уваги зазначені положення, управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області припинило виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.07.2006 року у звязку з неотриманням пенсії протягом шести місяців підряд. Зазначене не заперечується і позивачем. Більше того, про припинення виплати пенсії позивачці стало відомо лише у травні 2016 року.

Частиною 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми нестриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії (частина перша статті 46). Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (частина друга статті 46).

З матеріалів справи вбачається, що позивач в травні 2016 року звернулася до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії за віком, а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу, починаючи з 12.05.2013 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, не містять жодного доказу на спростування висновків суду першої інстанції, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст41, ч.3 ст.160, 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 липня 2016 року у справі № 344/7327/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2

Ухвала в повному обсязі складена 03 жовтня 2016 року.