Справа № 200/12461/16-а
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/200/484/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

«02» вересня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді: Женеску Е.В.,

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

представника позивачів: Ластіної Ю.С.

представника відповідача: Дикої Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ» до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, про визнання незаконним рішення та його скасування, -

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2016 р. позивачі звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що 12 липня 2016 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення № 264 «Про приведення окремо розташованих рекламних засобів, установлених на території міста, у відповідність до вимог чинного законодавства». Вказане рішення було прийняте відповідачем з порушенням процедури прийняття, а саме - проект рішення розроблено менш ніж за добу до моменту його прийняття та був опублікований в день його прийняття. Також рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради є таким, що порушують права та інтереси позивачів, членів територіальної громади, суб'єктів підприємницької діяльності - власників рекламних засобів, та створюють перешкоди для їх реалізації, прийняте із перевищенням наданих виконавчому комітету повноважень та з порушенням передбаченої законодавством процедури прийняття рішення. Наслідком прийняття такого рішення може бути проведення демонтажу рекламних засобів, а отже будуть прямо порушені законні права позивачів та буде завдано матеріальних збитків позивачам (можливе пошкодження рекламних засобів при демонтажі, витрати на демонтаж будуть покладені відповідачами на позивачів, неможливість надання послуг з розміщення реклами на даних рекламних засобах). Га підставі викладеного, позивачі просять визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.07.2016 «Про проведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідності до норм чинного законодавства».

Представник позивачів в судове засідання з'явилася, вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічним викладеним у заяві, просила їх задовольнити.

Представники відповідача в судове засідання з'явилися, заперечували щодо задоволення позову, надали пояснення та письмові заперечення в яких посилали на наступне. Рішення органу місцевого самоврядування може бути скасоване з підстав порушення порядку його прийняття, не відповідності рішення чинному законодавству або прийняття рішення з перевищенням повноважень органу, який його прийняв. Спірне рішення не є регуляторним актом, а тому проект рішення не був опублікованим за 20 робочих днів до дати розгляду, оскільки вказане рішення не підлягає обговоренню. Оскаржуване рішення не суперечить нормам чинного законодавства, є повністю тотожним вимогам Закону України «Про рекламу», Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами. Спірне Рішення не суперечить законам України та дублює їх з метою приведення у відповідність до них рекламних носіїв, та прийняте з метою не допущення на майбутнє порушення законодавства України. Крім того, відповідно до положень КАС України обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з його прийняттям, прав та охоронюваних законом інтересів позивачів. Оскільки будь-які права та інтереси позивачів оскаржуваним рішенням не порушуються, дозволи та договори на розміщення реклами позивачів ніхто не оспорює, тому не має підстав для задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачі - ТОВ «Алесан» та ТОВ «СІЛЛ» здійснюють діяльність по наданню послуг з розміщення рекламної продукції на власних рекламних носіях, на підставі договорів укладених із КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 01.09.2010 № 1675 та від 03.11.2015 № 2470 відповідно.

Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 12.07.2016 року прийняте рішення № 264 «Про приведення окремо розташованих рекламних засобів, установлених на території міста, у відповідність до вимог чинного законодавства».

У тексті проекту оскаржуваного рішення зазначено наступне: 1.Зобов'язати власників окремо розташованих рекламних засобів, установлених на території міста, протягом 10 днів з моменту прийняття цього рішення: 1.1.Здійснити перевірку рекламних засобів, що їм належать. 1.2.Привести рекламні засоби у відповідність до вимог п. 8.2.2 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 31.08.2011 № 1148 (абзац 8), а саме: забезпечити дотримання встановлення рекламного засобу на такій відстані від крони дерев і кущів, яка забезпечить подальше обслуговування зелених насаджень і рекламних засобів без їх ушкодження. 2.Установити, що після проведення перевірки окремо розташованих рекламних засобів, а у разі виявлення відхилень - їх усунення, розповсюджувачі зовнішньої реклами письмово підтверджують відповідність власних рекламних засобів вимогам (п. 1.2 цього рішення). 3.Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради: 3.1.Повідомити розповсюджувачів зовнішньої реклами про необхідність приведення власних окремо розташованих рекламних засобів, установлених на території міста, у відповідність до вимог стосовно розміщення рекламних засобів, визначених Порядком розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську, та вжиття невідкладних заходів для усунення порушень. 3.2.Забезпечити перевірку наданих розповсюджувачами зовнішньої реклами відомостей (п. 2 цього рішення) та у разі виявлення повторних порушень вжити заходів щодо приведення розміщення окремо розташованих рекламних засобів у відповідність до чинного законодавства і вимог Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпропетровську, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 31.08.2011 № 1148.

Відповідно до положень ч.2 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Оскільки позивачі є власниками рекламних засобів, що відповідачами не оспорюється, а спірним Рішенням № 264 «Про приведення окремо розташованих рекламних засобів, установлених на території міста, у відповідність до вимог чинного законодавства» зобов'язано власників рекламних засобів вчинити певні дії, і вразі їх невиконання будуть застосовуватись відповідні заходи, тому у позивачів є суб'єктивне право звертатись до суду з вимогою про визнання недійним вказаного рішення.

Порядок розміщення зовнішньої реклами на території України визначається Законом України «Про рекламу» від 03.07.1996 р. за № 270/96-ВР.

Статтею 1 Закону України «Про рекламу» встановлено, що зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до цього Закону на підставі зазначених дозволів, які оформляються за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами, або їх власників та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху.

Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Стягнення плати за видачу дозволів забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама повинна відповідати таким вимогам: - розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування та не відтворювати зображення дорожніх знаків; - освітлення зовнішньої реклами не повинно засліплювати учасників дорожнього руху, а також не повинно освітлювати квартири житлових будинків; - фундаменти наземної зовнішньої реклами, що виступають над поверхнею землі, можуть бути декоративно оформлені; - опори наземної зовнішньої реклами, що розташована вздовж проїжджої частини вулиць і доріг, повинні мати вертикальну дорожню розмітку, нанесену світлоповертаючими матеріалами, заввишки до 2 метрів від поверхні землі; - нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття; - у місцях, де проїжджа частина вулиці межує з цоколями будівель або огорожами, зовнішня реклама може розміщуватися в одну з фасадами будівель або огорожами лінію.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про рекламу» забороняється розташовувати засоби зовнішньої реклами: - на пішохідних доріжках та алеях; - у населених пунктах на висоті менш ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття, якщо їх рекламна поверхня виступає за межі краю проїжджої частини; - поза населеними пунктами на відстані менш ніж 5 метрів від краю проїжджої частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про рекламу» перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлений цим Законом, є вичерпним.

Постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 р. затверджені Типові правила розміщення зовнішньої реклами.

Відповідно до п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Згідно з п. 3 вищевказаної Постанови КМУ на центральні і місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування покладено обов'язок привести власні нормативно-правові акти у відповідність із цією постановою.

Відповідно до п. 16 Типових правил розміщення зовнішньої реклами (затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.03 № 2067 із змінами та доповненнями) видача дозволу погоджується робочим органом з власником місця або уповноваженим ним органом (особою), а також з: Мінкультури - у разі розміщення зовнішньої реклами на пам'ятках національного значення, в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць; органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласною, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями - у разі розміщення зовнішньої реклами на пам'ятках місцевого значення, а також в межах зон охорони цих пам'яток; утримувачем інженерних комунікацій - у разі розміщення зовнішньої реклами в межах охоронних зон цих комунікацій; Укравтодором або власниками автомобільних доріг та Національною поліцією - у разі розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг. Перелік органів та осіб, з якими погоджується видача дозволу, є вичерпним.

Дозволи на розміщення зовнішньої реклами у відповідності до п.16 Типових правил розміщення зовнішньої реклами та п. 3.14. Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську (затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.11 № 1148, далі-Порядок), погоджуються із усіма передбаченими законодавством органами, про що свідчать підписи посадових осіб даних організацій та печатки на дозволах. Відповідно до п. 16 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, та п. 3.16. Порядку погодження дійсне протягом строку дії дозволу. Таким чином при отриманні дозволів на розміщення рекламних конструкцій рекламорозповсюджувачами було дотримано всі вимоги законодавства щодо отримання дозволу а погодження його із всіма необхідними службами.

Ст. 16 Закону України «Про рекламу», п.п. 34-37 Типових правил розміщення зовнішньої реклами встановлені вимоги, обмеження та заборони стосовно розміщення об'єктів зовнішньої реклами. При цьому, ч. 5 ст. 16 Закону України «Про рекламу» та абзацом 2 п. 37 Типових правил розміщення зовнішньої реклами імперативно передбачено, що перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлених зазначеними нормативно-правовими актами, є вичерпним.

Позивачами при отриманні дозволів на розміщення рекламних конструкцій було дотримано всі вимоги законодавства щодо отримання дозволів, які погоджено із всіма необхідними службами.

Таким чином вимагання будь - яких додаткових погоджень, проведення перевірок та зміна умов розміщення рекламних конструкцій після отримання дозволу є не правомірною, оскільки у виконавчого комітету фактично відсутні будь-які повноваження щодо зміни умов та порядку розміщення рекламних конструкцій, на які було видано відповідні дозволи, у зв'язку з тим, що такі умови визначені Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.03 № 2067 із змінами та доповненнями.

Як зазначається в спірному рішення, метою прийняття останнього є приведення у відповідність до чинного законодавства розміщення рекламних засобів, установлених згідно з наданими дозволами на розміщення зовнішньої реклами.

Із зазначеного вбачається, що оскаржуваним рішенням встановлюються певні обмеження щодо здійснення господарської діяльності стосовно розміщення рекламних засобів. Тобто, як суб'єктів господарювання, що її здійснювали на дату прийняття цього рішення, так і суб'єктами господарювання, що мають на меті розміщувати рекламні засоби в майбутньому, а від так вказане рішення стосуються невизначеного кола суб'єктів господарювання та врегульовують господарську діяльність останніх.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.07.2016 № 264 «Про приведення окремо розташованих рекламних засобів, установлених на території міста, у відповідність до вимог чинного законодавства», також не встановлений й строк дії вказаного офіційного документа, тобто він є необмежений та може втратити свою силу, лише на підставі прийняття відповідного рішення виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Таким чином, зазначене рішення врегульовує господарські відносини протягом всього часу його дії, а від так має неодноразове застосування.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторним актом є прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом. Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначив перелік органів влади та їх посадових осіб, які вважаються «регуляторними органами», зокрема, це орган місцевого самоврядування.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторна діяльність це діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об'єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, прийняте Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради рішення від 12.07.2016 № 264 «Про приведення окремо розташованих рекламних засобів, установлених на території міста, у відповідність до вимог чинного законодавства» застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб, та його положення спрямовані на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторними органами та суб'єктами господарювання, а тому є регуляторним актом, а від так до останнього висуваються усі вимоги передбачені чинним законодавством.

Зокрема, ст. 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» зазначається, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений ст. 13 цього Закону. Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п'яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Ч. 2 ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» встановлено, що повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

В свою чергу, відповідно до положень ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Тобто будь-які рішення, що приймаються органами місцевого самоврядування в межах своєї компетенції є публічною інформацією, а від так, норми права, що закріплені в зазначеному законі, повинні безпосередньо та неухильно виконуватись останніми.

Так, відповідно до положень ч. 3 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

При цьому, положеннями ч. 1 ст.10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання. Розпорядники інформації зобов'язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

З аналізу зазначених норм права, вбачається, що проект будь-якого рішення органів місцевого самоврядування повинен бути оприлюднений на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах в строк за 20 днів до його прийняття.

В судовому засіданні представники відповідача не заперечували факт не оприлюднення спірного рішення.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» встановлено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: - відсутній аналіз регуляторного впливу; - проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Згідно правил ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім вимогам, у тому числі, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано.

Згідно ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Відповідно до п. 10 ст. 59 вказаного Закону, акти органів місцевого самоврядування можуть визнаватися незаконними в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, та системний аналіз вказаних вище норм чинного законодавства і обставин справи, суд прийшов до висновку, що рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.07.2016 № 264 «Про приведення окремо розташованих рекламних засобів, установлених на території міста, у відповідність до вимог чинного законодавства» не відповідає нормам чинного законодавства, а дії виконавчого комітету є такими, що порушують права позивачів щодо користування наданим у встановленому законом порядку місцями розташування рекламних засобів для здійснення підприємницької діяльності, враховуючи те, що оскаржуване рішення прийнято без належного дотримання процедури оприлюднення повідомлення, проекту регуляторного акту, що не відповідає положенням ст. 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а відтак невідповідності вимогам, які ставляться до рішень суб'єкту владних повноважень, тому, рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 264 від 12.07.2016 року є незаконним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 6, 9, 11, 17, 19, 70, 71, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ» до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, про визнання незаконним рішення та його скасування - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.07.2016 № 264 ««Про приведення окремо розташованих рекламних засобів, установлених на території міста, у відповідність до вимог чинного законодавства» з моменту його прийняття.

Стягнути з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан» судовий збір в розмірі 1378 грн.

Стягнути з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ» судовий збір в розмірі 1378 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги повинна бути одночасно направлена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Е.В.Женеску