Справа № 823/334/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/334/16 Головуючий у 1-й інстанції: Гараня С.М.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника позивача Чипової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням судом всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що станом на 28.03.2016 за ОСОБА_3 рахується податковий борг до бюджету в сумі 25 000,00 грн, по податку на майно (транспортний податок з фізичних осіб). Вказана сума податкового боргу утворилася внаслідок несплати основного платежу за податковим повідомленням-рішенням від 19.06.2015 № Ф-238-17Р, з терміном сплати до 25.09.2015.

З моменту виникнення за відповідачем суми заборгованості, податковою інспекцією застосовувались до останнього заходи її скорочення (податковим органом сформовано та направлено боржнику податкову вимогу № Ф-898-19 від 03.10.2015; прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 10195/23-05-23-004 від 29.10.2015 та складено акт опису майна № 46/23-05-23/10214 від 30.10.2015, згідно реєстраційного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 24.11.2015 № 15593128, майно фізичної особи знаходиться в податковій заставі), які в своїй сукупності не призвели до її зменшення чи повного погашення.

У зв'язку із викладеним, позивач з вернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 до Державного бюджету України податкового боргу на загальну суму 25 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України (далі - ПК) та рішення органів місцевого самоврядування з метою оподаткування транспортним податком може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, в той час, як позивачеві був нарахований транспортний податок у 2015 році.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.2 цієї ж статті ПК податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

В силу пункту 36.3 статті 36 ПК податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

За змістом статей 37, 38 ПК податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку та припиняється, зокрема, у зв'язку з його виконанням шляхом сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, набуває статусу податкового боргу у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК.

Відповідно до пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК транспортний податок сплачується: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

За правилами пункту 59.1 статті 59 ПК порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 статті 42 ПК податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу 23.06.2015 направлено податкове повідомлення-рішення з транспортного податку на суму 25 000 грн. Однак, поштове відправлення з таким рішенням повернулось до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Так само позивачу 16.10.2015 направлено податкову вимогу про сплату 25 000 грн транспортного податку, поштове відправлення з якою також повернулось до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Черкаській області про те, що позивача 27.03.2016 (тобто до направлення податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги) було знято з реєстрації за адресою, на яку надсилалися вище зазначені документи у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль (а.с. 34). З урахуванням цього, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач з об'єктивних причин не зміг отримати відповідне податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу, що у свою чергу, на думку суду, не можна вважати ці документи належним чином врученими.

Невручення податкової вимоги платнику податків, у свою чергу, позбавляє контролюючий орган права звернення до суду з вимогою про стягнення боргу.

Під час прийняття рішення колегія суддів апеляційного суду також бере до уваги, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), який набув чинності з 01 січня 2015 року, ст. 267 ПК, якою передбачено сплату транспортного податку, було викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК (тут і надалі у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

При цьому, транспортний податок належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені, зокрема ст.ст. 8, 10, 12 ПК.

Так, згідно з п.п. 8.1, 8.3 ст. 8 ПК в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Положеннями пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, транспортний податок, як місцевий податок, підлягав би сплаті у 2015 році виключно у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його встановлення до 15 липня 2014 року.

Однак, у місті Умані транспортний податок був встановлений рішенням Уманської міської ради VI скликання 66 сесії від 30.01.2015 № 3.1-66/6 «Про місцеві податки та збори».

Таким чином, враховуючи, що рішення Київської міської ради про встановлення транспортного податку було прийняте після 15 липня 2014 року, підстави для сплати транспортного податку у 2015 році відсутні.

Положеннями п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 71-VIII, органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також вказаною нормою права було установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Разом з цим, вказаний Закон № 71-VIII не передбачав що до рішень органів місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку не застосовуються правила, зазначені у ст. 12 ПК.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу транспортного податку у 2015 році.

Аналогічну позицію висловив і Вищий адміністративний суд України в постанові від 30 серпня 2016 року по справі №826/22028/15.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 06.10.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.