Справа № 333/1171/16-а(2-а/333/51/16)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2016 рокусправа № 333/1171/16-а(2-а/333/51/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року у справі №333/1171/16-а (2а/333/51/16) за позовом ОСОБА_1 до Виконуючого обовязки Головного лікаря Запорізької обласної клінічної психіатричної лікарні про визнання протиправними дій щодо надання висновку ЛКК про відсутність необхідності стороннього догляду та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

09 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати незаконними дії щодо відмови у наданні висновку ЛКК про необхідність стороннього догляду; зобовязати ЛКК обласної психіатричної лікарні видати висновок про необхідність стороннього догляду згідно наказу МОЗ №667 від 31.07.2013 року та наявних документів.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства та безпідставно відмовлено позивачу у видачі висновку ЛКК про необхідність стороннього догляду за його сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалідом 2 групи за психічним захворюванням.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в грудні 2013 року з метою отримання державної допомоги по догляду за особою, що потребує стороннього догляду на 2014 рік, позивач звернувся до Запорізької обласної клінічної психіатричної лікарні із вимогою провести обстеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліда 2 групи, за наслідками обстеження надати позивачу висновок, що його син потребує стороннього догляду.

18 грудня 2013 року ЛКК Запорізької обласної клінічної психіатричної лікарні за наслідками проведення засідання відмовило позивачу у наданні висновку про необхідність стороннього догляду за ОСОБА_3.

Не погодившись із вказаними діями ЛКК Запорізької обласної клінічної психіатричної лікарні позивач звернувся із письмовими запереченнями щодо них.

15 січня 2014 року, ЛКК розглянувши письмові заперечення позивача дійшла висновку про відсутність підстав для перегляду відмови в наданні висновку про необхідність стороннього догляду за ОСОБА_3, про що позивач дізнався 17.01.2014 року.

В подальшому, 22.04.2014 року позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом про зобовязання видати йому довідку про необхідність постійного стороннього догляду за його сином ОСОБА_3.

Встановлені обставинами справи свідчать, що 26.06.2014 під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 про зобовязання видати довідку позивачу було видано виписку із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 про відсутність підстав вважати особу такою, що потребує стороннього догляду зроблену за наслідками розгляду його звернення, що мало місце в грудні 2013 року.

Маючи намір оскаржити дії відповідача до суду позивач відкликав позовну заяву.

Правомірність та обґрунтованість дії ЛКК щодо відмови у видачі позивачу висновку про необхідність стороннього догляду за ОСОБА_3 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що за наслідками засідань ЛКК не було виявлено обмежень життєдіяльності у ОСОБА_3, які б свідчили, що останній потребує стороннього догляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 20 ЗУ «Про психіатричну допомогу» експертиза психічного стану особи (медико-соціальна експертиза втрати працездатності, військово-лікарська та інші) проводиться на підставах та в порядку, передбачених законами та прийнятими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами.

У розумінні статті 1 Закону України від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію інвалідів в Україні» медико-соціальна експертиза це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоровя, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоровя видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Відповідно до підпункту 6.13 пункту 6 та абзацу двадцять третього підпункту 8.8 пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоровя України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року№ 467, Міністерство охорони здоровя відповідно до покладених на нього завдань проводить медико-соціальну експертизу з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності особи та затверджує порядок її проведення.

Медико-соціальну експертизу відповідно до абзацу першого пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, проводять медико-соціальні експертні комісії (далі комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоровя при Міністерстві охорони здоровя Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоровя обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію інвалідів в Україні» рішення медико-соціальних експертних комісій є обовязковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, реабілітаційними установами незалежно від типу і форми власності.

Отже, рішення ЛКК з приводу визначення обсягу обмеження життєдіяльності людини (як рішення медико-соціальної експертної комісії) спрямоване на забезпечення реалізації державної політики у сфері реабілітації інвалідів, створення правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їхніх потреб у відновленні здоровя, матеріальному забезпеченні, а тому вони мають публічний характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує стороннього догляду, - на догляд за ним. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім'ї та середньомісячним сукупним доходом сім'ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж мінімальна заробітна плата.

У відповідності до пункту 1 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розгляду, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року №1192 (далі по тексту - Порядок), щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним (далі - допомога на догляд) надається відповідно до статті 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» у грошовій формі.

Згідно пункту 4 Порядку допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за ним.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторною психіатричною допомогою є психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

Відповідно до п. 1 Порядку про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року № 1192 - щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним надається відповідно до ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» у грошовій формі.

Згідно з ч. 2 ст. 7, ч. 1, 2 ст. 11Закону України «Про психіатричну допомогу» Психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника психіатричний огляд неповнолітнього здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду.

Відповідно до п. 5-7 Інструкції про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 31.07.2013 року № 667, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 року за № 1666/24198 - підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров'я щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом IІ групи внаслідок психічного розладу є постійна (упродовж не менше місяця) наявність в інваліда одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності:

- обмеження самообслуговування - здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування - здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів;

- обмеження здатності до орієнтації - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування - здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів;

- обмеження здатності контролювати свою поведінку - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб.

Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом. Висновок ЛКК видається строком на 6 місяців. Обґрунтований висновок ЛКК та рішення про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом (висновок) записуються в медичну карту амбулаторного хворого за підписом членів ЛКК.

Амбулаторною психіатричною допомогою вважається психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

Отже, підставою для надання висновку про необхідність постійного стороннього догляду є встановлення ЛКК (медико-санітарною експертизою) факту наявності одного з видів обмеження життєдіяльності особи, як-то обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності контролювати свою поведінку, і таке обмеження має бути постійним (понад один місяць) й зумовлене психічними вадами здоровя.

В свою чергу, в разі не підтвердження факту наявності у особи обмежень життєдіяльності визначених п. 5-7 Інструкції висновок не надається.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач звернувся із заявою про проведення обстеження ЛКК його сина ОСОБА_3 18.12.2013 року того ж дня відбулось засідання ЛКК у складі членів комісії: головуючого О.Б. Євстратенка, лікарів ОСОБА_4, ОСОБА_5, затвердженої Наказом Головного лікаря Запорізької обласної клінічної психіатричної лікарні ОСОБА_6.

За результатами проведення засідання ЛКК встановлено, що син позивача ОСОБА_3 не має обмежень життєдіяльності, а тому він є таким, що не потребує постійного стороннього нагляду.

Не погодившись із результатами засідання ЛКК від 18.12.2013 р., 08.01.2014 року, позивач знову звернувся з заявою про проведення обстеження ОСОБА_3 на предмет потреби в постійному додатковому догляді.

Наказом виконуючої обовязки Головного лікаря ОСОБА_7 від 13.01.2014 року за №13/1-Адм, було створено ЛЛК у звязку зі звіренням ОСОБА_1 щодо незгоди з наданням психічної допомоги сину (з висновком ЛКК від 18.12.2013 року) у складі: Голови комісії ОСОБА_7, членів комісії: ОСОБА_8 к.м.н., доцента кафедри психічної ЗДМУ, ОСОБА_9 завідуючої диспанцерно-поліклінічного відділення.

За наслідками проведеного 15.01.2014 року засідання ЛКК, у складі членів комісії, затверджених наказом від 13.01.2014 року №13/1-Адм, дійшла висновку, що ОСОБА_3 не потребує постійного стороннього догляду, оскільки не має обмежень життєдіяльності визначених п. 5-7 Інструкції, відтак комісія вирішила залишити без змін висновок ЛКК від 18.12.103 року.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про те, що під час засідання ЛКК 15.01.2014 року головуючим комісії був ОСОБА_8, який склав окрему думку за наслідками засідання, не знайшли свого підтвердження під час дослідження судом доказів у справі.

Також, встановлені обставини справи свідчать, що у період з 14.10.2014 року по 12.01.2015 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, під час якого 11.11.2014 року проходив обстеження ЛКК на предмет потреби в постійному сторонньому догляді, за наслідками проведення засідання ЛКК дійшла висновку про відсутність потреби в постійному стороннього догляду за пацієнтом.

В свою чергу, відповідно до записів «Журналу записів висновків лікарсько-консультативної комісії» від 15.01.2014 р., 11.11.2014 р., 18.12.2013 р. відсутні підстави для видачі висновку про необхідність стороннього догляду.

Отже, встановлені обставини справи свідчать, що за наслідками неодноразово проведених обстежень ЛКК не виявлено обмежень життєдіяльності, як-то обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності контролювати свою поведінку, які б свідчили про необхідність видачі висновку про необхідність постійного стороннього догляду.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції під час розгляду справи зясовано, що відповідачем було дотримано вимоги чинного законодавства щодо процедури призначення, проведення засідань ЛКК, та складання за їх наслідками результатів стосовно вирішення питання про необхідність стороннього догляду за ОСОБА_3 або відсутності такої.

У відповідності до ст. 71 КАС України, сторони зобовязані довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх доводи або заперечення.

Позивач в адміністративному позові та апеляційній скарзі зазначає про наявність у його сина таких обмежень життєдіяльності, які свідчать про необхідність постійного стороннього догляду, наводить фактичні життєві приклади, однак в матеріалах справи не мітиться та позивачем не надано жодних доказів на користь існування викладених ним обставин, водночас, наявні у справі медичні документи свідчать про протилежне.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає недоведеною обставиною те, що у ОСОБА_3 були наявні обмеження життєдіяльності, які свідчили б про необхідність призначення йому постійного стороннього догляду, відтак, відсутніми є підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою із дотримання вимог норм матеріального та процесуального права, а підстави для її зміни або скасування відсутні..

З огляду на викладене, керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, 196, 198, 200, 206 КАС України, суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2016 року у справі №333/1171/16-а (провадження №2а/333/51/16) залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк