Справа № 816/1179/16
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 рокум. ПолтаваСправа №816/1179/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисака С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсплав", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерсплав" (надалі - ТОВ "Інтерсплав", позивач) звернулось до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - Кременчуцька ОДПІ, відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транскомплект-В" (надалі також ТОВ "Транскомплект-В"), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.12.2015 №005752205/756 про збільшення ТОВ "Інтерсплав" суми грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" у загальному розмірі 539589,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючим органом порушено права та законні інтереси ТОВ "Інтерсплав" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне донарахування грошового зобовязання зі сплати податку на додану вартість. Посилався на те, що право позивача на податковий кредит підтверджено належним чином складеними податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку, копії яких надано на перевірку та досліджено податковими ревізорами-інспекторами. Наголошував на індивідуальному характері юридичної відповідальності платника податків, у звязку з чим стверджував, що ТОВ "Інтерсплав" не може нести відповідальність за порушення вимог податкового законодавства третьою особою.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Інтерсплав". При цьому посилалась на відомості, встановлені документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Транскомплект-В" за період лютий, червень 2015 року та правомірність відображення їх у податковій звітності, викладені у акті Кременчуцької ОДПІ від 02.12.2015 №310/16-03-22-05-12/23811184.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях Кременчуцької ОДПІ.

Представник третьої особи надав до суду пояснення у яких підтвердив факт здійснення господарських операцій з ТОВ "Інтерсплав" у спірний період, справу просив розглядати без його участі.

Суд визнав за можливе розглядати справу без участі представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "Інтерсплав" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, , з 18.01.1996 перебуває на обліку в якості платника податків в Кременчуцькій ОДПІ /т. 1, а.с. 77-78, 97/.

Позивач є платником податку на додану вартість з 29.08.1997 /т. 1, а.с. 98/.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (46.71) /т. 1, а.с. 95-96/.

Фахівцем Кременчуцької ОДПІ у період з 19.11.2015 по 25.11.2015 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Інтерсплав" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Транскомплект-В" за період лютий, червень 2015 року та правомірності відображення їх у податковій звітності.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оскаржено.

За результатами перевірки складений акт від 02.12.2015 №310/16-03-22-05-12/23811184 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого вказано на заниження ТОВ "Інтерсплав" податку на додану вартість загалом в розмірі 359726,18 грн, у т.ч.: за лютий 2015 року - 321419,18 грн, за червень 2015 року - 38307,00 грн /т. 1, а.с. 21-34/.

Позивач 07.12.2015 за вх. №19208/10 подав до Кременчуцької ОДПІ заперечення до Акта перевірки, що відхилені листом податкової інспекції від 14.12.2015 вих. №16372/10/16-03-22-05 /т. 1, а.с. 35-41, 42-48/.

На підставі зазначених вище висновків Акта перевірки Кременчуцькою ОДПІ 17.12.2015 сформовано податкове повідомлення-рішення №/756 про збільшення ТОВ "Інтерсплав" суми грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" у загальному розмірі 539589,27 грн (в т.ч., 359726,18 грн - за основним платежем, 179863,09 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Вказане податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив до Головного управління ДФС у Полтавській області та ДФС України /т. 1, а.с. 49-58, 63-71/. Однак, за результатами їх розгляду рішеннями контролюючих органів скарги платника податку залишено без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін /т. 1, а.с. 59-62, 72-76/.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням Кременчуцької ОДПІ від 17.12.2015 №/756, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Суд встановив, що позивач у лютому та червні 2015 року на підставі отриманих від ТОВ "Транскомплект-В" податкових накладних відніс до складу податкового кредиту суму ПДВ у загальному розмірі 359726,18 грн.

Однак, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки платника податку відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення вказаної суми податку до складу податкового кредиту, наслідком чого визначено заниження позивачем зобовязання зі сплати ПДВ до бюджету за відповідні звітні (податкові) періоди у розмірі 359726,18 грн.

Зазначених висновків контролюючий орган дійшов за результатами аналізу отриманої від Дніпропетровської ОДПІ податкової інформації щодо контрагента позивача - ТОВ "Транскомплект-В", а саме: від 19.06.2015 №11119/10/04-17-22-04 "Результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТОВ "Транскомплект-В", код 38400638 за липень 2014 року, грудень 2014 року, лютий 2015 року, березень 2015 року щодо взаємовідносин з контрагентами ТОВ "Укрелектростандарт", ПП "Голд-Сервіс", ТОВ "Фабенс", ТОВ НВП "Компрессор" /т. 2, а.с. 95-106/ та від 23.07.2015 №419/10/04-17-22-04 "Результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТОВ "Транскомплект-В", код 38400638 за червень 2015 року з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з платниками податків" /т. 2, а.с. 110-121/.

Зокрема, відповідач звернув увагу на те, що за даними податкової інформації відносно ТОВ "Транскомплект-В" постачальники останнього не реєструють податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, що дає можливість приховувати номенклатуру поставлених товарів (послуг) та залучати суб'єктів господарювання до схеми штучного формування податкового кредиту. За змістом податкової інформації встановлено, що ТОВ "Транскомплект-В" здійснює свою діяльність у сфері виробництва емульгаторів, переробки газового конденсату або суміші вуглеводневої з метою одержання абсорбенту та формує свій податковий кредит за рахунок придбання сировини у постачальників, стан яких відмінний від основного, відсутні основні фонди і трудові ресурси тощо.

Також відповідач зазначив, що у наданих на перевірку ТОВ "Інтерсплав" товарно-транспортних накладних від 16.02.2015 №23, від 17.02.2015 №24, від 18.02.2015 №25, від 19.02.2015 №26, від 03.06.2015 №74 відсутні код автопідприємства та підприємств замовника і вантажовідправника, не зазначено адреси навантаження та розвантаження товарів, а у видаткових накладних від 17.02.2015 №12, від 18.02.2015 №15, від 19.02.2015 №17, від 20.02.2015 №18, від 03.06.2015 №74 не зазначено посаду, прізвище особи, яка приймала участь у господарській операцій. Крім того, надана на перевірку довідка якості сировини вуглеводневої ТУ У 20.1-32869581.002:2012 не містить відомостей про місце проведення лабораторного обстеження, реквізитів спеціального закладу тощо, а довідка якості абсорбенту №9 ТУ У 23919929.011-2000 не містить підпису та печатки.

З урахуванням наведеного, відповідач дійшов висновку про безтоварність господарських операцій ТОВ "Інтерсплав" з ТОВ "Транскомплект-В", за результатами яких позивач сформував спірний податковий кредит.

Оцінюючи наведені твердження відповідача в їх сукупності, суд виходить з такого.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (тут та надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас, як визначено пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, ТОВ "Інтерсплав" 03.12.2014 укладено з ТОВ "Транскомплект-В" договір поставки №0312/2014, за умовами якого останнє зобов'язувалось поставити позивачу товар, а позивач - прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму /т. 1, а.с. 101-103/.

На виконання умов даного договору ТОВ "Транскомплект-В" поставило позивачу упродовж лютого 2015 року сировину вуглеводневу та абсорбент КДПГ загальною вартістю 1928515,00 грн, у т.ч. ПДВ - 321419,17 грн та у червні 2015 року сировину вуглеводневу загальною вартістю 229842,00 грн, у т.ч. ПДВ - 38307,00 грн.

За результатами здійснення відповідних господарських операцій постачальник виписав та надав позивачу податкові накладні від 16.02.2015 №7 /т. 1, а.с. 148/, від 17.02.2015 №11 /т. 1, а.с. 150/, від 16.02.2015 №8 /т. 1, а.с. 180/, від 18.02.2015 №13 /т. 1, а.с. 223/, від 19.02.2015 №15 /т. 2, а.с. 15/, від 03.06.2015 №4 /т. 2, а.с. 23/, копії яких залучені до матеріалів справи.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, чинній на момент реалізації спірних відносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця /пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України/.

Дослідивши в судовому засіданні надані позивачем копії податкових накладних, суд встановив, що їх оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних /т. 1, а.с. 149, 151, 181, 224: т. 2, а.с. 16, 24/.

Суд зазначає, що зауваження відповідача щодо змісту та форми податкових накладних в Акті перевірки та письмових запереченнях проти позову відсутні.

Також, Кременчуцька ОДПІ не заперечує, що на момент складення зазначених податкових накладних контрагент позивача мав статус платника податку на додану вартість та був зареєстрований як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Отже, наведені податкові накладні підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ "Транскомплект-В" товарів (сировини вуглеводневої та абсорбенту КДПГ) у лютому та червні 2015 року, а тому в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належні докази у справі.

Як визначено абзацом другим пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З урахуванням наведеного вище, отримані від ТОВ "Транскомплект-В" податкові накладні надають позивачу право на включення суми ПДВ загалом у розмірі 359726,17 грн до складу податкового кредиту.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, при дослідженні факту здійснення господарської операції мають перевірятись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. При цьому, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з цим, перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

Отже, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Суд зазначає, що приймання передачу товарів від постачальника до покупця оформлено видатковими накладними /т. 1, а.с. 117, 153, 187; т. 2, а.с. 20/, які містять підписи та печатки уповноважених осіб на здійснення господарських операцій, а також вказівку на реквізити довіреностей, на підставі яких отримано відповідні товари.

При цьому посилання відповідача на відсутність в окремих видаткових накладних відомостей про прізвище та посаду особи, яка прийняла товари від імені ТОВ "Інтерсплав", не є беззаперечним підтвердженням безтоварності господарських операцій.

Позивач у повному обсязі оплатив вартість придбаних у ТОВ "Транскомплект-В" товарів, що підтверджено залученими до матеріалів справи дублікатами платіжних доручень /т. 1, а.с. 146, 147, 179, 222; т. 2, а.с. 11-14, 22/. Відповідач наведених обставин не заперечує.

Перевезення товарів від постачальника до покупця здійснено за замовленнями ТОВ "Інтерсплав" автотранспортом ФОП ОСОБА_3, з якою позивач уклав договір перевезення вантажів автомобільним транспортом від 03.01.2015 №1 /т. 1, а.с. 104-106/.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що ФОП ОСОБА_3 має достатню кількість автомобільного транспорту для перевезення небезпечних вантажів, кваліфікованих водіїв, які пройшли підготовку щодо перевезення небезпечних вантажів /т. 1, а.с. 119-141, 155-175, 189-214, 230-250/.

Залучені до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) /т. 1, а.с. 118, 154, 188, 229/ містять відомості про автопідприємство перевізника, замовника, вантажовідправника та вантажоодержувача, найменування товару та його основні характеристики, підписи уповноважених осіб, скріплені печатками підприємств, а тому суд відхиляє твердження відповідача про їх невідповідність вимогам закону як необґрунтовані.

Придбані у ТОВ "Транскомплект-В" товари позивач реалізував Фермерському господарству "Степ", ТОВ "Октан Ойл", ТОВ "ГВІН-2009", ТОВ "Термінал-МК", ТОВ "Каліакра", на підтвердження чого до матеріалів справи залучені аналітична довідка про рух товарно-матеріальних цінностей разом з копіями видаткових накладних та платіжних доручень /т. 2, а.с. 140-239/.

Суд зауважує, що відповідачем, з огляду на зайняту позицію щодо питання поставки товарів, не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про фактичну відсутність товару у місці його поставки та унеможливлювали здійснення відвантаження товарів позивачу саме постачальником.

Відповідач у Акті перевірки не заперечує, що основним видом господарської діяльності ТОВ "Транскомплект-В" є виробництво емульгаторів та перероблення газового конденсату або суміші вуглеводневої для отримання абсорбенту. Отже, зміст спірних господарських операцій відповідає видам діяльності договірних сторін.

Стосовно доводів представника відповідача щодо не підтвердження позивачем якості товару та його відповідності технічним характеристикам, суд зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Зважаючи на підтвердження позивачем фактів отримання товару, його оприбуткування та використання у власній господарській діяльності, суд вважає доведеною реальність спірних господарських операцій.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи в повному обсязі підтверджено реальність спірних господарських операцій, факт сплати позивачем у ціні придбаних товарів ПДВ в розмірі 359726,17 грн, наявність в діях позивача ділової мети та розумних економічних причин для вчинення спірних господарських операцій.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно враховано при розрахунку податкового кредиту за лютий та червень 2015 року зазначену вище суму податку на додану вартість.

Суд зауважує, що зустрічна звірка ТОВ "Транскомплект-В" щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "Інтерсплав" контролюючими органами не проводилась.

У свою чергу посилання відповідача на наявну у контролюючих органів податкову інформацію щодо ймовірних порушень вимог податкового законодавства у ланцюгу постачання товарів до постачальника /ТОВ "Транскомплект-В"/ не відповідають вимогам частини другої статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Варто також зазначити, що Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив:

« 70. І, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1».

Подібну позицію займає і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 (справа №21-1376во06) дійшов висновку, що "у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту".

Суд акцентує увагу на тому, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов'язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

А тому, надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо такий контролюючий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Враховуючи наведене вище в своїй сукупності, висновок податкової інспекції про порушення позивачем вимог статей 198, 201 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства та фактичних обставин справи.

Виходячи з визначення поняття штрафна санкція, що міститься в підпункті 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого дана санкція може бути застосована до платника податків лише у разі вчинення останнім порушення вимог податкового законодавства, а такі порушення в діях позивача відсутні, суд дійшов висновку, що спірним податковим повідомленням-рішенням також неправомірно застосовано до ТОВ "Інтерсплав" штрафні (фінансові) санкції у розмірі 179863,09 грн.

В силу положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості /частина перша статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України/.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено обєктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Разом з цим, долученими до матеріалів справи копіями первинних документів бухгалтерського обліку підтверджено право позивача на віднесення до податкового кредиту суми ПДВ у загальному розмірі 359726,17 грн.

За таких обставин, оспорюване податкове повідомлення-рішення необхідно визнати протиправним та скасувати, а позов ТОВ "Інтерсплав" - задовольнити.

При цьому суд враховує, що спірному податковому повідомленню-рішенню присвоєно номер /756, а позивач у прохальній частині позову просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №005752205/756.

Згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 17.12.2015 №/756.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 17 грудня 2015 року №/756.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсплав" () судові витрати у розмірі 8093,84 грн (вісім тисяч дев'яносто три гривні вісімдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2016 року.

Суддя С.С. Бойко