Справа № 819/950/16
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/950/16

05 жовтня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

при секретарі судового засідання Павловського Ю.Б.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Марцун А.А.

Вигонна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Тернопільської області, Генеральної прокуратури України про часткове скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до прокуратури Тернопільської області, Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування п. 4 наказу Генерального прокурора України від 15 липня 2016 року №13дк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині його звільнення з роботи, поновлення на посаді прокурора Тернопільської місцевої прокуратури та органах прокуратури, стягнення середньої зарплати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване ним рішення Генерального прокурора прийняте ним не у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно і не розсудливо, несвоєчасно та з порушенням його основоположних прав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх повністю.

Представники відповідачів прокуратури Тернопільської області, Генеральної прокуратури України позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечили та просили відмовити у їх задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, з'ясувавши усі обставини та перевіривши їх доказами, прийшов до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Позивач ОСОБА_4 працював в органах прокуратури Тернопільської області з грудня 2006 року на посадах помічника, старшого помічника прокурора Шумського району, помічника прокурора міста Тернополя, прокурора прокуратури, старшого прокурора прокуратури міста Тернополя.

Наказом прокурора Тернопільської області №1197к від 14 грудня 2015 року ОСОБА_4 призначений на посаду прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на підставі рейтингового списку Львівського регіонального центру.

Наказом прокурора Тернопільської області від 29.02.2016 № 72 призначено проведення службового розслідування за фактом причетності окремих працівників органів прокуратури Тернопільської області до вимагання та отримання неправомірної вигоди у ОСОБА_5

Підставами для призначення службового розслідування стала інформація Національного антикорупційного бюро України, що міститься в матеріалах кримінального провадження № 0000003 про вчинення кримінального правопорушення службовими особами ГУ НП в Тернопільській області та органів прокуратури Тернопільської області, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, грубе порушення прокурорськими працівниками Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх, як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Висновком за результатами проведення службового розслідування, затвердженим виконувачем обов'язків прокурора Тернопільської області 13.07.2016 року, встановлено, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, знайшли своє підтвердження.

Національним антикорупційним бюро України 11.01.2016 року внесено відомості в ЄРДР за № 0000003 за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 368 КК України. Підставою внесення відомостей стала заява ОСОБА_5 про вимагання в неї неправомірної вигоди адвокатом ОСОБА_6 для передачі службовим особам органів прокуратури Тернопільської області та національної поліції в області за не притягнення її до кримінальної відповідальності.

Службовим розслідуванням з'ясовано, що упродовж травня 2015 року - лютого 2016 року дії ОСОБА_5 були предметом перевірки в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000221. Усупереч вимогам ст. 28 КПК України досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні впродовж тривалого часу проводилося епізодично, необ'єктивно, що залишилася поза увагою процесуальних керівників та керівництва прокуратури Тернопільського району, а надалі Тернопільської місцевої прокуратури та спонукало ОСОБА_5 до передачі неправомірної вигоди за прийняття в її інтересах рішення про закриття кримінального провадження. Під час досудового розслідування працівники поліції здійснювали на неї тиск з метою переконати її у вчиненні незаконного заволодіння грошовими коштами.

Для припинення протиправних, на її думку дій працівників поліції, вона звернулася до начальника слідчого відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7, який познайомив її з адвокатом ОСОБА_6 (перебували у дружніх стосунках) та порекомендував їй скористатись його послугами.

Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_6 в період 21-22 грудня 2015 року, узгодивши свої дії, вирішили з використанням особистих дружніх зв'язків ОСОБА_4 з керівництвом Тернопільської місцевої прокуратури та іншими працівниками цієї прокуратури створювати умови та вимагати у ОСОБА_5 неправомірну вигоду за прийняття в її інтересах рішення про закриття кримінального провадження.

ОСОБА_6 17.02.2016 передав ОСОБА_4 частину неправомірної вигоди для розподілу між керівниками цієї прокуратури ОСОБА_8, ОСОБА_9 і заступником прокурора області ОСОБА_10

ОСОБА_4 18.02.2016 року передав частину неправомірної вигоди ОСОБА_8 та за його вказівкою узгодив з ОСОБА_9 порядок отримання оригіналу постанови про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 та витягу з ЄРДР на підтвердження реєстрації цих дій.

ОСОБА_4 12.05.2016 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. З ст. 368 КК України. На даний час у кримінальному провадженні виконуються вимоги ст. 290 КПК України.

Таким чином, матеріалами службового розслідування (перевірки) без доведення вини у вчиненні ОСОБА_4 злочину (що покладено КПК України на сторону обвинувачення у кримінальному провадженні) встановлено факт позаслужбових стосунків корисливого характеру прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4, заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_10, керівника Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та першого заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 з працівниками ГУ НП в Тернопільській області та адвокатом, які проявилися у вчиненні дій, спрямованих на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_5 за вирішення питання про не притягнення її до кримінальної відповідальності і подальшого розподілу цих коштів між зазначеними особами.

Ці дії свідчать про грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», антикорупційного законодавства, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, Дисциплінарного статуту прокуратури України, Присяги працівника прокуратури України та вимог галузевих наказів Генерального прокурора України.

Такі факти порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, тобто вчинили дисциплінарний проступок, несумісний з подальшим перебуванням на роботі в органах прокуратури.

Вказана подія набула негативного суспільного резонансу та завдала шкоди авторитету органів прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 15.07.2016 року № 13дк прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури звільнено із займаної посади та з органів прокуратури з позбавленням класного чину «молодший радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 10.07.2014 № 999к.

При вирішенні питання про накладення стягнення Генеральний прокурор України з'ясував усі обставини проступку, вивчив матеріали службового розслідування, пояснення ОСОБА_4 від 25.03.2016.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про неправильне застосування як підстав для його звільнення положень Закону України «Про прокуратуру» та Дисциплінарного статуту прокуратури України, оскільки вони безпідставні.

Статтею 43 Закону України «Про прокуратуру» (в ред. 2014 року) передбачено підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, що застосовуються відповідно до підпункту 1 пункту 3 та пункту 4 «Прикінцевих положень» цього Закону в порядку, визначеному Дисциплінарним статутом прокуратури України, який продовжує діяти у зв'язку із внесенням змін Законом України від 12.05.2016 № 1355-VIII.

Зазначені у наказі підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності (п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру») передбачають «вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати, сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури» та «одноразове грубе порушення правил прокурорської етики», що було враховано при наданні оцінки діям ОСОБА_4 та вирішенні питання про застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Згідно із ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України (далі Статут), затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 № 1796-ХІІ дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Статтею 2 Статуту передбачено, що працівники прокуратури повинні мати необхідні ділові та високі моральні якості, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків із справедливістю та непідкупністю, бути принциповими і непримиренними до порушень закону, особисто суворо додержуватися вимог закону. Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

Серед визначених ст. 9 Статуту видів дисциплінарних стягнень є звільнення та звільнення з позбавленням класного чину.

Таким чином, доводи ОСОБА_4, що Генеральний прокурор України не є суб'єктом прийняття рішення про його звільнення та при видачі наказу перевищив свої повноваження є помилковими, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Статтею 10 Статуту передбачено, що Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі, за винятком позбавлення або пониження в класному чині державного радника юстиції 1,2,3 класів, які провадяться Президентом України за поданням Генерального прокурора України.

Відповідно до п. 10 Положення про класні чини працівників органів прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 № 1795-XII, працівники органів прокуратури, яким присвоєно класні чини, перебувають у них довічно. Позбавлення класного чину може мати місце при звільненні працівника з органів прокуратури за проступки, що порочать його.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача про незаконне звільнення у зв'язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки вони є безпідставними.

Відсутність кримінальної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожною із застосуванням дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують працівника прокуратури.

Не знайшли свого підтвердження твердження позивача про те, що в оскаржуваному наказі Генеральний прокурор України посилається на порушення неіснуючих правил прокурорської етики.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 до затвердження всеукраїнською конференцією працівників прокуратури Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури застосовуються положення Кодексу професійної етики тяг поведінки працівників прокуратури, схваленого всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28.11.2012 та затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28.11.2012 № 123.

З огляду на викладене дисциплінарний проступок прокурора, це винне протиправне порушення службових обов'язків або вчинення проступку, що виражається в порушенні вимог Конституції і законів України та виданих на їх підставі й відповідно до них наказів і вказівок керівництва, порушенні обмежень за посадою, а також загальновизнаних моральних вимог.

Судом встановлено, що позивач вчинив протиправні дії, які підривають авторитет прокуратури, завдав шкоди інтересам держави і суспільства, що порочить його, як службовця та працівника прокуратури.

При цьому дії позивача суперечать вимогам чинного законодавства щодо особи працівників прокуратури про те, що вони повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони особисто повинні суворо додержуватись вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Позивач, як працівник прокуратури, як у своїй професійний, так і в позаслужбовій діяльності повинен був утримуватися від вчинків, що підривають авторитет прокуратури, честь і гідність працівника прокуратури та викликають сумнів у його об'єктивності, неупередженості й незалежності. Якщо прокурор або слідчий вважає припустимим і прийнятним для себе скоєння проступків, що ганьблять його звання, тобто не відповідають загальним уявленням про належну професійну поведінку, це тягне для них негативні правові наслідки. Такі наслідки можуть мати місце, незважаючи на те, що честь і гідність за своєю суттю не є правовими категоріями.

З наданого відповідачами тексту Присяги працівника прокуратури вбачається, що "Я, ОСОБА_4, вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення Присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури". Вказана присяга власноручно підписана позивачем 08.02.2011 року.

Присяга працівника прокуратури виконує функцію обов'язку (а не обіцянки), який покладає на себе особа, покликана здійснювати прокурорську діяльність. Цей обов'язок зумовлений особливостями публічної діяльності прокурорів, несе суспільно-правове навантаження, оскільки прокурор при виконанні своїх повноважень зобов'язаний діяти на користь суспільства та держави шляхом здійснення законної, справедливої, неупередженої і об'єктивної діяльності, тим самим утверджуючи верховенство Конституції та законів.

З огляду на викладене у Присязі працівника прокуратури сконцентровано зміст прокурорських обов'язків. Більш того, складання особою Присяги є юридичним моментом отримання статусу прокурора і допуском до прокурорської діяльності. При цьому, оскільки її порушення становить собою підставу дисциплінарної відповідальності, а відтак винне порушення службових обов'язків ОСОБА_4 становить дисциплінарний проступок.

Таким чином, оскаржуваний наказ видано Генеральним прокурором України на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про прокуратуру», Дисциплінарним статутом прокуратури України, обґрунтовано, своєчасно та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Застосоване дисциплінарне стягнення відповідає ступеню вини та тяжкості вчиненого ОСОБА_4 проступку.

З огляду на викладене вимоги позивача ОСОБА_4 є безпідставними та до задоволення не підлягають.

керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до прокуратури Тернопільської області, Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування п. 4 наказу Генерального прокурора України №13дк від 15 липня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Подлісна І.М.