Справа № 804/3997/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2016 рокусправа № 804/3997/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвій Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Копань А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року по справі № 804/3997/16 за позовом ОСОБА_3 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу, акту опису майна,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська від 21.12.2015 року № 5562-15, податкову вимогу форми «Ф» від 05.05.2016 року № 782-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 24.05.2016 року № 470/НОМЕР_1 та акт опису майна від 06.07.2016 року № 92/НОМЕР_1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначено, що податкові зобов'язання з місцевого податку можуть визначатися контролюючим органом лише в разі, якщо орган місцевого самоврядування своїм рішенням встановив цей податок завчасно та офіційно оприлюднив його до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або зміни (плановий період). Апелянт, посилаючись на те, що транспортний податок в місті Дніпро встановлений рішенням Дніпропетровської міської ради № 7/60 від 28 січня 2015 року вважає, що правила стосовно визначення податкового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25000,00 грн. за легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., встановлені статтею 267 Податкового кодексу України (з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 та підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 цього Кодексу), не можуть застосовуватися раніше 2016 року, у зв'язку з чим визначення податкового зобов'язання з цього податку у 2015 році є протиправним, а винесені з цього приводу спірні рішення підлягають скасуванню.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду.

Представник відповідача зазначив про правомірність прийнятої судом першої інстанції постанови та відсутність підстав для її скасування.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить транспортний засіб марки Lexus LX 570, 2010 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 5663 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_2, первинну реєстрацію якого здійснено 29 липня 2010 року, що підтверджено інформацією з територіального сервісного центру № 1241 МВС України (а.с. 40) і не оспорюється сторонами.

21.12.2015 р. податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №5562-15, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 14583,33 грн.

Крім того, через несплату позивачем вказаного грошового зобов'язання, відповідачем винесено податкову вимогу від 05.05.2016 року № 782-17, а також складено рішення про опис майна у податкову заставу від 24.05.2016 року № 470/НОМЕР_1 та акт опису майна від 06.07.2016 року № 92/НОМЕР_1.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями та діями податкового органу, позивач звернувся із позовом до суду, правомірність винесення яких і є предметом розгляду у даній справі.

Вказані обставини не є спірними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб, який рахується за позивачем, є об'єктом оподаткування в розумінні пп. 267.2.1. п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, а тому контролюючий орган правомірно нарахував суму транспортного податку.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71 -VIII, згідно з яким, зокрема викладено статтю 267 Податкового кодексу України в іншій редакції та запроваджено транспортний податок.

Приписами статті 10 ПК України визначено, що податок на майно, в склад якого, відповідно до п. п. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 ПК України входить транспортний податок, належить до місцевих податків. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

28.01.2015 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 7/60 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори», яким було установлено на території міста транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно з п. 267.4 ст. 267 цього кодексу ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01.01.2015 р. власники транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку. При цьому, обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року після набрання чинності Законом від 28.12.2014 року №71-VIII, та не поширено такий обов'язок на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 року.

Позивач відповідає вказаним критеріям, мав у власності транспортний засіб, вік якого до 30.07.2010 р. був до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см., що підтверджено матеріалами справи (а. с. 16,17, 40).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що визначення позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 14583,33 грн. є правомірним.

Пунктом 4.3 ст. 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому згідно з п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп. 10.1.1 п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Вказана норма, як і Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71 -VIII, були чинними на момент прийняття спірного повідомлення-рішення, не визнавалися у встановленому порядку неконституційними і не скасовувались.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19-1 ПКУ контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пп. 19-1.1.34).

Оскільки відповідач є контролюючим органом, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він зобов'язаний діяти у відповідності до норм чинного законодавства, а тому висновок суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача про прийняття податкового повідомлення-рішення ґрунтується на нормах діючого закону, та не підлягає скасуванню.

Інші позовні вимоги про скасування податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу, акту опису майна, є похідними від правомірності податкового повідомлення-рішення, а тому задоволенню також не підлягають.

Передбачені статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року по справі № 804/3997/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 жовтня 2016 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко