Справа № 807/2393/15
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Справа № 876/6162/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року у адміністративній справі №807/2393/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Міністерства внутрішніх справ України та Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з уточненим позовом до відповідачів - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Міністерства внутрішніх справ України та Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника УМВС України в Закарпатській області від 6.11.2015 № 245 о/с в частині підстав звільнення за пунктом 64 «г» "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ";

- зобов'язати відповідача 1 внести зміни в наказ № 245 о/с від 6.11.2015 року шляхом зміни підстави для звільнення з підпункту «г» пункту 64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" на підпункт «з» пункту 64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ";

- стягнути з відповідача 4 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 до фактичного поновлення на роботі..

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника УМВС України в Закарпатській області від 06 листопада 2015 № 245 о/с в частині прийнятого рішення про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через скорочення штатів).

Поновлено майора міліції ОСОБА_1, на посаді старшого слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, або на рівнозначній посаді з 06 листопада 2015 року.

Стягнуто з Ужгородського районного відділу УМВС України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по 23 червня 2016 року у розмірі 36645,71 (тридцять шість тисяч шістсот сорок пять грн. 71 коп.) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення майора міліції ОСОБА_1, на посаді старшого слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, або на рівнозначній посаді з 06 листопада 2015 року, та в частині стягнення з Ужгородського районного відділу УМВС України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4840.00 (чотири тисячі вісімсот сорок грн. 00 коп.) грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ" було ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі УМВС України в Закарпатській області.

У відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1388 "Про організаційно-штатні питання" було визначено такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.09.2015 року позивача було повідомлено про те, що його посада підлягає скороченню з 07.11.2016 року.

03.11.2015 року позивачем було подано та зареєстровано в УМВС України в Закарпатській області рапорт про бажання продовжити службу в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області.

З протоколу засідання кадрової комісії Управління МВС України в Закарпатській області №11 від 03.11.2015 року «Про доцільність подальшого проходження служби в Національній поліції України особами начальницького складу УМВС України в Закарпатській області відносно яких станом на 01 листопада 2015 року залишаються відкритими кримінальні провадження» видно, що комісія вирішила звільнити з органів внутрішніх справ (через скорочення штатів)відповідно до п.64 «г» Положення про проходження служби майора міліції ОСОБА_1, старшого слідчого, слідчого відділення Ужгородського РВ УМВС. Та відповідно до рекомендацій: у зв'язку із запереченням ВВБ в Закарпатській області ДВБ МВС України щодо подальшого проходження служби в Національній поліції України працівникам відносно яких залишаються відкритими кримінальні провадження, за умови винесення виправдального вироку Ужгородським міськрайонним судом по закриттю кримінального провадження, запропоновувати ОСОБА_1 звернутися до конкурсної поліцейської комісії з питань прийому на службу до Національної поліції України .

З довідки обєктивки від 06.11.2015 року затвердженої начальником Ужгородського РВУ МВС України в Закарпатській області полковником міліції І.І. Руснак видно, що позивачу було запропоновано рівнозначну посаду в Ужгородському районному відділенні поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Крім того, з довідки обєктивки вбачається, що кримінальне провадження порушене 20.03.2007 року за №970310 відносно ОСОБА_1 на даний час знаходиться на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді та по даній кримінальній справі існує судове рішення у вигляді виправдувального вироку ( №1-111/08 від 12.06.2008 року) який залишено в силі ухвалою апеляційного суду в Закарпатській області (№11-380/08 від 09.09.2008 року).

06.11.2015 року наказом УМВС України в Закарпатській області №245 о/с майора міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), старшого слідчого, слідчого відділення Ужгородського районного відділу УМВС України в Закарпатській області, звільнено згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, було звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

В Законі України "Про Національну поліцію" визначено, що цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Закон України "Про Національну поліцію" було опубліковано 06.08.2015 року в газеті "Голос України".

Відповідно до пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.11.2015 року.

Як видно з наказу від 06.11.2015 року № 245 о/с позивача було звільнено із займаної посади згідно із пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що оскільки п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" набув чинності 07.08.2015 року, то у відповідності до вимог ст. 58 Конституції України перебіг трьох місячного строку визначеного п. 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" розпочинається з 07.08.2015 року. Разом з тим, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року, згідно наказу за №245 о/с від 06.11.2015 року, тобто передчасно.

Пунктом 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на які йдеться посилання у оскаржуваному наказі за №245 о/с від 06.11.2015 року, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Пункт 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначає те, що працівники вважаються попередженими саме про можливе наступне вивільнення, при цьому суд констатує, що даною нормою не передбачено обов'язкового вивільнення всіх працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інших працівників Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ після спливу трьох місячного терміну.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, відповідач 1 зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Суд апеляційної інстанції підтримує позицію суду першої інстанції щодо заперечення ВВБ в Закарпатській області ДВБ МВС України про подальше проходження служби в Національній поліції України є безпідставним та таким, що не може слугувати підставою для звільнення позивача оскільки, як вбачається з довідки обєктивки від 06.11.2015 року на день розгляду рапорту позивача про продовження проходження служби в підрозділах національної поліції України в Закарпатській області по кримінальній справі яка розглядалася відносно позивача існувало судове рішення у вигляді виправдувального вироку ( №1-111/08 від 12.06.2008 року) який залишено в силі ухвалою апеляційного суду в Закарпатській області (№11-380X08 від 09.09.2008 року).

Конституцією України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62).

Принцип презумпції невинуватості зафіксований також положеннями ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду".

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про національну поліцію», передбачені вимоги до кандидатів на службу в поліції відповідно до яких на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліцію не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із правовим висновком, зазначеним у постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 р. по справі № 21-52а15, виходячи з нормативного тлумачення п.1 ч.1 ст. 40, ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

приписами пп. 9, 10, 11 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади врегульовано ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» № 3166-VI від 17.03.2011 р.

Утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень (ч. 3 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади (ч. 4 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»). Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Президента України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України (ч.7 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»).

Частинами 8, 9 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується. Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2011 р. відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" затверджено Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074), який визначає механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

За приписами пп. 4-6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Закон України «Про Національну поліцію» передбачає, у разі виявлення працівником бажання проходити службу в поліції та за умови відповідності його кандидатури вимогам до поліцейських, впродовж трьох місяців із дня опублікування цього Закону, обов'язок керівника запропонувати посаду у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, що можуть бути рівнозначною, вищою або нижчою щодо посади, яку ця особа обіймала під час проходження служби в міліції.

Отже, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, яку звільняють за скороченням штату, як це передбачено п. 64 «г» Положення 114.

Суд першої інстанції зазначив, що станом на день звільнення позивача та розгляду даної справи УМВС України в Закарпатській області та Ужгородський РВ УМВС України в Закарпатській області перебувають у стані припинення та на даний час не ліквідовані, що не заперечується і МВС України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Згідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року № 2а-237а11, від 28 жовтня 2014 року №21-484а14.

На переконання суду, відповідачами, як суб'єктами владних повноважень не було надано до суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, щодо правомірності прийняття оскаржуваного наказу від 06.11.2015 року за № 245 о/с.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, тому відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року у адміністративній справі №807/2393/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 06 жовтня 2016 року.