Справа № 826/2161/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 жовтня 2016 року № 826/2161/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГенеральна прокуратура України
провизнання незаконним та скасування наказу від 15.04.2015 №14, поновлення на посаді, поновлення класного чину та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (надалі також - ГП України, відповідач), в якому просить визнати незаконним, скасувати наказ Генерального прокурора України від 15.04.2015 №14 у повному обсязі та поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора міста Краматорська з поновленням класного чину "Старший радник юстиції" та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2016 відкрито провадження у справі.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 протиправно звільнено з посади прокурора міста Краматорська. На думку позивача, обставина його затримання відповідно до статті 208 Кримінального процесуального кодексу України (надалі також - КПК України) та повідомлення підозри у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (надалі також - КК України) не може бути підставою для звільнення з посади за порушення Присяги працівника прокуратури та скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури. Як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 12 "Дисциплінарного статуту прокуратури України" мав бути відсторонений від посади до ухвалення судом рішення в кримінальній справі. Водночас наголошується на гарантії, встановленій статтею 62 Конституції України, за якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Також у позові зазначається про звільнення ОСОБА_1 на підставі неіснуючих норм Закону України "Про прокуратуру", який був чинний на момент видання оскаржуваного наказу. Крім того, позивач просив поновити строк звернення до суду, вважаючи його пропущеним з поважних причин.

Після відкриття провадження в адміністративній справі від позивача, який утримувався в Харківській установі виконання покарань №27, надійшла заява від 16.03.2016 про залишення позовної заяви без розгляду. Однак заявою від 11.05.2016 ОСОБА_1 просив не розглядати заяву про залишення позову без розгляду.

Під час судового розгляду адміністративної справи представник позивача адміністративний позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В додаткових поясненнях від 18.05.2016, поданих представником, наголошується на не доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні будь-якого дисциплінарного проступку як на момент видання оскаржуваного наказу так і на час судового розгляду адміністративної справи.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив, подавши письмові заперечення. Як пояснив представник, підставою для застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 слугувало встановлення під час досудового розслідування слідчим відділу Управління нагляду за додержанням законів об'єднаними силами антитерористичної операції Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні №0000186 систематичного отримання протягом тривалого часу позивачем та іншими особами неправомірної вигоди від підприємців міста Краматорська за невтручання в їх підприємницьку, фінансово-господарську діяльність, за що ОСОБА_1 07.04.2015 затримано відповідно до статті 208 КПК України та повідомлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. В запереченнях звертається увага на те, що наведені події набули широкого і негативного суспільного резонансу та негативно вплинули на авторитет органів прокуратури України.

За твердженнями представника відповідача, доводи позивача про протиправність звільнення за відсутності обвинувального вироку у кримінальному провадженні не ґрунтується на законі, позаяк ОСОБА_1 звільнено на підставі частини другої статті 16, частин першої та третьої статті 18 "Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури", Присяги працівника прокуратури щодо обов'язку сумлінно виконувати свої службові обов'язки, сприяти утвердженню законності та правопорядку, з гідністю нести високе звання, частини другої статті 2 "Дисциплінарного статуту прокуратури України", пункту 3.7 наказу Генерального прокурора України від 22.09.2014 №17гн "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України", яким передбачено необхідність невідкладного вжиття заходів щодо звільнення прокурорів або слідчих за порушення Присяги працівника прокуратури.

У письмових запереченнях наголошується, що наведені правові норми та встановлення досудовим розслідуванням обставини засвідчують вчинення ОСОБА_1 проступку, який порочить працівника прокуратури. Водночас, відсутність обвинувального вироку за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням до позивача дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання працівника прокуратури, що узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 21.05.2013 в адміністративні справі №2а-13618/11/270 (№К/9991/44553/12).

Крім того, відповідач вважає безпідставним твердження позивача про його звільнення на підставі норм Закону України "Про прокуратуру", які на момент видання наказу втратили чинність, оскільки положення пунктів 2, 6 частини другої статті 46-2, стаття 48 Закону України "Про прокуратуру" 1991 року на той момент були чинними.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оскільки представники сторін подали клопотання про подальший розгляд та вирішення по суті адміністративної справи за їх відсутності в порядку письмового провадження, суд ухвалив продовжити розгляд адміністративної справи в письмовому провадженні

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Наказом ГП України від 15.04.2015 №14дк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" на підставі пунктів 2, 6 частини другої статті 46-2, статті 48 Закону України "Про прокуратуру", частини першої статті 8, пункту 6 статті 9, статей 10,11 "Дисциплінарного статуту прокуратури України" та пункту 10 "Положення про класні чини працівників прокуратури" за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, прокурора міста Краматорська Донецької області старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з позбавленням класного чину "старший радник юстиції", присвоєного наказом Генерального прокурора України від 16.11.2011 №1910к.

З матеріалів особової справи позивача, долученої до адміністративної справи, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, службу в органах прокуратури розпочав з листопада 1998 року, коли проходив стажування на вакантну посаду помічника прокурора Совєтського району міста Макіївки Донецької області. Заходи щодо здійснення компетентними органами перевірки ОСОБА_1, передбаченої Законом України "Про очищення влади" від 16.09.2014 №1682-VII припинено у зв'язку з його звільненням.

Зі змісту характеристик ділових та особистих якостей особи, яка атестується від 31.03.2014 та характеристики з зазначенням конкретних результатів роботи від 07.10.2014 вбачається, що ОСОБА_1 характеризується виключно позитивно як щодо особистих якостей так і щодо професійних навичок, виконання службових обов'язків, вказується на заохочення Генеральним прокурором України прокурором та на неодноразове заохочення прокурором області.

Наказом Генерального прокурора України від 08.10.2014 №282зк ОСОБА_1, прокурора міста Краматорська Донецької області, нагороджено нагрудним знаком "Почесний працівник прокуратури України".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Засади діяльності прокуратури в Україні, вимоги до прокурорів, підстави для їх звільнення, визначались Законом України "Про прокуратуру України" від 05.11.1991 №1789-XII.

Відповідно до пункту 1 Розділу XII "Прикінцеві положення" нового Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII цей Закон мав набрати чинності з через шість місяців з дня його опублікування. Закон опубліковано в газеті "Голос України" 25.10.2014.

Однак, Законом України "Про внесення зміни до Закону України "Про прокуратуру" щодо відтермінування набрання чинності" від 21.04.2015 №335-VIII (набрав чинності 25.04.2015) до пункту 1 Розділу XII "Прикінцеві положення" нового Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII внесено зміни, якими передбачено набрання чинності цим Законом з 15 липня 2015 року.

Отже, оскаржуваний наказ від 15.04.2015 №14дк видано до набрання чинності новим Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, яким визнавався таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру України" від 05.11.1991 №1789-XII. Відтак доводи позивача про нечинність положень цього Закону на час видання оскаржуваного наказу є помилковими.

Відповідно до частини другої статті 46-2 Закону України "Про прокуратуру України" від 05.11.1991 №1789-XII (у редакції, чинній на час видання оскаржуваного наказу) прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках: порушення "Присяги працівника прокуратури" чи відмови від її прийняття (пункт 2); притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України (пункт 6).

Згідно з частиною першою статті 8 "Дисциплінарного статуту прокуратури України", затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 №1796-XII, дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Пунктом 10 "Положення про класні чини працівників органів прокуратури України", затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 №1795-XII працівники органів прокуратури, яким присвоєно класні чини, перебувають у них довічно. Позбавлення класного чину може мати місце при звільненні працівника з органів прокуратури за проступки, що порочать його. У разі грубих порушень службового обов'язку працівником прокуратури чи негідної поведінки його може бути понижено в чині.

Як вбачається зі змісту наказу ГП України від 15.04.2015 №14дк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" підставою його видання слугувало встановлення під час досудового розслідування організації ОСОБА_1 разом з іншими працівниками прокуратури поборів та систематичного одержання протягом тривалого часу неправомірної вигоди від підприємців міста Краматорська за не перешкоджання та невтручання в здійснення їх підприємницької діяльності. Під час слідства у ОСОБА_1 вилучено грошові кошти, у тому числі предмети правопорушень. Наведене підтверджується довідкою у кримінальному провадженні №0000186 від 08.04.2015.

У поясненнях від 14.04.2015, відібраних у позивача, останній повідомив, що "Присягу працівника прокуратури" не порушував, жодних злочинів на посаді прокурора міста Краматорська не вчиняв.

"Присяга працівника прокуратури" (частина друга статті 46 Закону України "Про прокуратуру України" від 05.11.1991 №1789-XII) передбачає неухильне додержання Конституції, законів, сумлінне виконанням службових обов'язків, сприяння утвердженню верховенства права, законності та правопорядку, захист прав і свобод людини та громадянина, інтересів суспільства і держави, усвідомлення, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури.

Відповідно до частини другої статті 16 "Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури", схваленого Всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28.11.2012, затвердженого наказом Генерального прокурора України 28.11.2012 №123, працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб (частина перша). Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс (частина третя). Частиною другою статті 16 цього Кодексу встановлено, що працівник прокуратури має неухильно дотримуватись обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів корупції.

Оскільки під час досудового розслідування встановлено вчинення позивачем проступку, яким порушено зазначені вимоги "Присяг працівника прокуратури", "Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури", чим завдано шкоди авторитету органам прокуратури України, суд дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з позбавленням класного чину, в зв'язку з порушенням "Присяги працівника прокуратури" та недотриманням норм "Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури". За таких обставин, правових підстав для відсторонення позивача від посади не було, оскільки його було звільнено за вчинення дисциплінарного проступку.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Щодо строків звернення до адміністративного суду з даним позовом, то суд дійшов висновку про наявність підстав відповідно до статті 100 КАС України визнати поважними причини пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду. Судом взято до уваги, що як зазначено позивачем в адміністративному позові, його було затримано 06.04.2015, а з серпня 2015 до лютого 2016 він знаходився під вартою в ізоляторі тимчасового тримання, а про існування оскаржуваного наказу дізнався в серпні 2015 року після ознайомлення з матеріалами кримінальної справи. В даному випадку, тримання позивача під вартою є об'єктивною причиною, яка могла перешкодити скористатись судовим захистом. Крім того, відповідач не надав доказів ознайомлення позивача з наказом під розписку, як це передбачено статтею 13 "Дисциплінарного статуту прокуратури України". Наведені обставини представником відповідача не заперечувались.

Згідно з пунктом 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07. 2011 №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до частини п'ятої статті 94 КАС України в разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. За таких обставин судові витрати присудженню не підлягають

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 158-163 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.О. Іщук