Справа № 813/2843/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року №813/2843/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Сасевича О.М.

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Здинянчина Р.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій і бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу №987 о/с від 22.07.2016 року, зобов'язання до вчинення дій, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2016 року на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області із вимогами:

-«визнати протиправними дії і бездіяльність голови ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області щодо застосування п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та в.о.начальника ГУ НП у Львівській області щодо невиконання зобов'язань роботодавця»;

-«визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС України у Львівській області від 22.07.2016 року №987 о/с про звільнення майора ОСОБА_3 /М-058418/ з посади начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м.Самбора і Самбірського району ГУ МВС України у Львівській області»;

-«зобов'язати ГУ НП у Львівській області на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року запропонувати майону ОСОБА_3 рівнозначну посаду в ГШР ДПС поліції з обслуговування м.Самбора і Самбірського району Львівської області»;

-«стягнути з ГУМВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час невиконання постанови суду (вимушеного прогулу) за період з 21.06.2015 року по день ухвалення судового рішення».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ відбулось за відсутності правових на те підстав та з порушенням вимог законодавства.

Ухвалами судді від 23.08.2016 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 року у справі №813/5922/15 за позовом ОСОБА_3 до ГУМВС України у Львівській області, Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Львівській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення в органах внутрішніх справ, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу було задоволено повністю вимоги ОСОБА_3, а саме: -визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 02.09.2015 року №2432 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ВДАІ з обслуговування Жидачівського району ГУМВС»; -визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 16.10.2015 року №730 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ за ст. 64 «є» /за порушення дисципліни/; -поновлено ОСОБА_3 в органах внутрішніх справ на посаді начальника відділення ДАІ з обслуговування м.Самбір і Самбірського району ГУ МВС України у Львівській області з 17.10.2015 року; -стягнуто з Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Львівській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 43 769 грн. 70 коп. без урахування сум обов'язкових до сплати податків та зборів; -постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 в органах внутрішніх справ на посаді начальника відділення ДАІ з обслуговування м.Самбір і Самбірського району ГУ МВС України у Львівській області з 17.10.2015 року та стягнення з Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Львівській області на користь ОСОБА_3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 3521 грн. 70 коп. без урахування сум обов'язкових до сплати податків та зборів звернуто до негайного виконання.

У подальшому, як стверджується матеріалами справи, на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 року у справі №813/5922/15 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №51624914 від 12.07.2016 року, наказом ГУМВС від 22.07.2016 року №986 о/с майора міліції ОСОБА_3 було поновлено на посаді начальника відділення ДАІ з обслуговування м.Самбір і Самбірського району ГУ МВС України у Львівській області з 17.10.2015 року.

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача в органах внутрішніх справ, яке підлягало до негайного виконання за виконавчим листом, виданим Львівським окружним адміністративним судом 21.06.2016 року виконано, про що 01.09.2016 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області вбуло инесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Однак, наказом Голови ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області від 22.07.2016 року №987 о/с майора міліції ОСОБА_3 начальника відділення ДАІ з обслуговування м.Самбір і Самбірського району ГУ МВС України у Львівській області було звільнено з 06.11.2015 року із органів внутрішніх справ за п.64 «г» /через скорочення штатів/, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України і наказу МВС України від 06.11.2015 року №1388.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Так, 06.08.2015 року в газеті «Голос України» було опубліковано Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (надалі по тексту - Закон №580-VIII), який набув чинності 07 листопада 2015 року.

Закон №580-VІІІ визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, позивач в силу Закону №580-VIІI вважається таким, що попереджений у визначеному порядку про звільнення через скорочення штатів.

Приписами пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, Закон № 580-VІІІ передбачив для працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції та за умови відповідності вимогам до поліцейських, право вибору щодо порядку прийняття на службу до поліції: шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими.

Основними умовами реалізації права проходити службу є: волевиявлення працівника міліції (бажання); відповідність вимогам до поліцейських, встановлених Законом №580-VІІІ; тримісячний строк з дня опублікування цього Закону.

При цьому, бажання проходити службу в поліції реалізовується шляхом подачі працівником міліції відповідного рапорту або заяви до закінчення встановленого Законом №580-VІІІ граничного терміну, тобто до 07. 11.2015 року.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі, відповідно до Закону № 580-VIII не є обов'язком роботодавця.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог у судовому засіданні наголошував на відсутності доказів пропонування позивачу посад та доказів відмови позивача від проходження служби в поліції.

Проте, суд, одночасно спростовуючи твердження представника позивача, зазначає, що процедура призначення працівників органів внутрішніх справ на службу в Національну поліцію України відбувається лише після виявлення бажання працівника міліції проходити службу в поліції. Більш того, суд зауважує, що докази того, що з часу офіційного оприлюднення Закону України «Про Національну поліцію» позивач виявив бажання проходити службу в Національній поліції України, написавши про це відповідний рапорт/заяву, відсутні.

Таким чином, в ході розгляду справи не підтверджено факту звернення позивача із рапортом (заявою) про бажання проходити службу в лавах національної поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

Згідно п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Тож, враховуючи, що позивач в силу Закону №580/VIІI був попереджений про майбутнє звільнення за скороченням штатів, у встановлений цим же Законом строк, бажання проходити службу в поліції не виявив, а тому підстави для визнання протиправним та скасування спірного наказу щодо звільнення ОСОБА_3 через скорочення штатів відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність прийнятого наказу від 22.07.2016 року №987 о/с.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідації територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та не визначено правонаступників.

Відповідно до наказу МВС України від 06.11.2015 року №1388 року вважаються такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України, у тому числі ГУМВС України у Львівській області (скасовано всі штатні посади).

Тобто, це означає, що всі посади в ГУМВС України у Львівській області скорочено, а всіх працівників, які приймались на службу та проходили її в апараті і підрозділах ГУМВС у Львівській області, відповідно до Закону України «Про міліцію», звільнено 06.11.2015 року (останнім робочим днем).

Одним з видів змін в організації виробництва, праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки.

Отже, при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується.

Таким чином, оскільки щодо позивача судом не встановлено обмежень, які б перешкоджали відповідачу (при дотриманні встановленої законодавством процедури) приймати рішення про його звільнення, тому ОСОБА_3 і був звільнений на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення, тобто через скорочення штатів.

При цьому, суд роз'яснює, що діючим законодавством не передбачалось здійснення переведення працівників органів внутрішніх справ на службу до національної поліції, оскільки Національна поліція була створена як окремий центральний орган державної влади, який не є правонаступником відповідних органів Міністерства внутрішніх справ.

Отже, відсутність підстав для скасування наказу про звільнення позивача, обумовлює відсутність підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними від вимоги про скасування оскаржуваного наказу.

Водночас, суд зазначає, що позивач не позбавлений права в подальшому претендувати на працевлаштування в органах Національної поліції України на загальних підставах, передбачених вищезгаданим Законом.

Окрім того, з приводу посилань представника відповідача у позові на фактичне невиконання ГУМВС України у Львівській області постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 року у справі №813/5922/15, то суд зазначає наступне.

З метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до вимог ч.ч.9, 10 ст.267 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. В разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені ч.2 ст.162 КАС України.

Тож, оскільки судом у межах адміністративної справи №813/5922/15 буде здійснюватись перевірка усіх обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення і відновленню порушених прав позивача, а не буде вирішуватись новий публічно-правовий спір, тому ОСОБА_3 вправі звернутись до суду в порядку ст.267 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

З врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то судом питання щодо їх розподілу не вирішується, оскільки позивач, відповідно до положень пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ і такий ним фактично не сплачувався.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06 жовтня 2016 року.