Справа № 803/392/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Справа № 876/3922/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Борсук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року позивач фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 205070000/2015/000004/2 від 10.11.2015 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці ДФС про скасування митної вартості товарів № 205070000/2015/000004/2 від 10.11.2015 року.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з'ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, в зв'язку з чим просить таке рішення скасувати та прийняти нову, якою у позові відмовити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості № 205070000/2015/000004/2 від 10.11.2015 року прийняте у повній відповідності до приписів чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, що взяли участь у справі, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі зовнішньоекономічного контракту № 94/2015/NL від 25.08.2015 року, укладеного з компанією «Westfort Oudewater» (Нідерланди), та за інвойсом № 054386 від 06.11.2015 року, позивач ввезла на територію України товар - «м'ясо свинне обвалене заморожене, тримінг 80/20» без приправ, без консервування, без харчових добавок, без кулінарної та теплової обробки, кількістю 21011 кг та вартістю 22061,55 євро, визначеною у інвойсі, тобто за ціною 1,05 євро за 1 кг.

Для митного контролю і митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, позивачем було надано наступні документи: контракт № 94/2015/NL від 25.08.2015 року; інвойс № 054386 від 06.11.2013 року; вантажно-митну декларацію № 205070000/2015/22454 від 09.11.2015 року; декларацію митної вартості № 205070000/2015/22454 від 09.11.2015 року, міжнародну товар-транспортну накладну (СМR) від 06.11.2015 року № 202783, сертифікат про походження товару № S 115170500 від 06.11.2015 року, ветеринарне свідоцтво ЄРД-00 № 600993 від 09.11.2015 року, сертифікат якості від 06.11.2015 року, контракт на перевезення товару № 18/2015 від 22.01.2015 року; довідку про транспортні витрати від 09.11.2015 року; SWIFT повідомлення про оплату товару №6788LI.79724UBGB від 09.11.2015 року, а також інші документи, зазначені в графі 44 ВМД.

В графах 12, 45 ВМД декларант вказав митну вартість товару, визначену за ціною контракту та яка становить 569842,90 грн. або 23158,85 євро .

Посадовою особою митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості (ВМД № 205070000/2015/22454 від 09.11.2015 року) було зроблено запис про необхідність подання в порядку статті 53 МК України додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: експортної декларації, калькуляцію (розрахунок ціни), висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, заявку на перевезення.

Представником позивача в даній декларації під відмітками посадової особи митниці зроблено запис: "з висновком ознайомлений, буду приймати рішення згідно МК України (протягом 80 днів). Прошу випустити товар у вільний обіг.09.11.2015 року".

10.11.2015 року Волинська митниця ДФС відмовила у митному оформленні товару та видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2015/00130 з причин невідповідності граф 12, 45 ВМД вимогам статті 53 МК України, отримання рішення про визначення митної вартості № 205070000/2015/000004/2 від 10.11.2015 року.

Митний орган у рішенні від № 205070000/2015/000004/2 від 10.11.2015 року про коригування митної вартості товару визначив митну вартість товару, що ввозився за контрактом № 94/2015/NL від 25.08.2015 року та інвойсом № 054386 від 06.11.2015, за ціною 1,8496 євро за кілограм, тобто, з різницею на суму 0,7996 євро/кг між вартістю, визначеною декларантом.

Митну вартість визначено Волинською митницею ДФС за резервним методом відповідно до статті 64 МК України на підставі цінової інформації ВМД № 205070000/2015/014344 від 21.09.2015 року, та №205070000/2015/014194 від 19.09.2015, наявних в митного органу.

У графі 33 вказаного рішення було зазначено, що митна вартість товарів не може бути визнана за ціною договору, у зв'язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять розбіжності та неточності, а саме: згідно довідки про транспортні витрати податкове навантаження до кордону становить 16,88 грн/км, а після перетину кордону18,51 грн/км; в поданих документах існують розбіжності: п.5.1 Контракту від 25.08.015 року, де зазначено, що поставка товару здійснюються автотранспортом на територію України на умовах FCA згідно правил ІНКОТЕРМС 2010 вказаних у інвойсах. Однак, всупереч до вимог вказаних нормативних актів в поданому до митного оформлення інвойсі від 06.11.2015 року географічного пункту не вказано. Крім того, протягом 2015 року позивач здійснювала митне оформлення аналогічного товару за ціною 2,0 дол/кг.

Декларант відмовився від подачі додаткових документів.

Так як неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митну вартість визначено за резервним методом згідно із статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в митного органу (ст. 33 МК України).

З метою запобігання псування товару та нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобіля, який перевозив товар, 10.11.2015 року представником ОСОБА_3 було подано нову ВМД № 205070000/2015/22646 від 10.11.2015 року, вказавши у графах 12 та 45 митну вартість, розраховану за ціною одиниці товару, наведеної у інвойсі № 054386 від 06.11.2015 року. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за другорядним резервним методом.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Статтею 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до частини першої, другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості (зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

Так, статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Таким чином, надані позивачем письмові докази підтверджують, що визначення митної вартості товарів, які імпортувалися за ВМД № 205070000/2015/22454 від 09.11.2015 року, здійснювалося декларантом за основним методом - за ціною договору (контракту) з наданням документів, що підтверджують митну вартість в порядку, визначеному частинами першою, другою статті 53 МК України.

В силу норм статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Декларуючи договірну вартість товару згідно з ВМД № 205070000/2015/22454 від 09.11.2015 року, тобто, за основним (першим) методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), встановленим статтею 57 МК України, позивач керувався умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) № 94/2015/NL від 25.08.2015 року.

Для підтвердження митної вартості товару позивачем було надано митному органу документи, передбачені статтею 53 МК України, що дають можливість визначити митну вартість за першим методом визначення митної вартості.

Згідно із частиною 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

На підставі вказаної норми посадовою особою митного органу у графі "Для відміток митного органу" ВМД № № 205070000/2015/22454 від 09.11.2015 року було зроблено запис про необхідність подання у порядку статті 53 МК України додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: експортної декларації, калькуляцію (розрахунок ціни), висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, заявку на перевезення.

Згідно з частиною сьомою статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Разом з тим, відповідно до частини восьмої статті 55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач надсилала на адресу Волинської митниці ДФС лист від 01.12.2015 року №226, в якому просила надати інформацію щодо всіх підстав, через які заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана.

На лист позивача від 01.12.2015 року №226 відповідач надав відповідь 09.12.2015 року за вих. № 8365/03-70-25 (а.с. 26-27), де вказав, що заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана, оскільки під час перевірки поданих декларантом документів виявлено розбіжності, зокрема: в сумах транспортних витрат до та після перетину кордону товаром, в наданому інвойсі відсутнє зазначення геграфічного пункту, з якого здійснюється поставка товару, що є порушенням правил Інкотермс-2010. Також Волинська митниця ДФС вказала, що ФОП ОСОБА_3 уже здійснювала митне оформлення аналогічного товару за ціною 2,0 дол. США/кг., про що в митного органу наявна інформація.

Відповідно до частин дев'ятої, десятої статті 55 МК України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом. Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев'ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Листом від 29.01.2016 року №13 позивач направила на адресу Волинської митниці ДФС додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів, які в неї витребовувались а саме :завірені копії експортних декларацій MRN 15NL1C3AB62F7351C1 від 06.11.2015 року, MRN 16NL013AA322E2AB78 від 13.01.2016 року, MRN 16NL013AA72A4A48F2 від 13.01.2016 року, завірену копію висновку експерта Волинської торгово-промислової палати №В-80 від 18.01.2016 року, копію заявки №35 від 02.11.2015 року, вказане підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення №122 від 04.02.2016 року. (а.с. 37).

Волинська митниця листом від 09.02.2016 року №1182/03-70-25 за результатами розгляду документів, що надійшли від позивача, вказала про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, оскільки подані декларантом документи містять розбіжності, по транспортних витратах за межами України і по її території; згідно укладеного контракту та умов поставки не зазначено географічний пункт, куди здійснюється поставка; не були дотримані умови контракту щодо 100% передоплати; платіжний документ про оплату не містить всіх необхідних реквізитів; висновок Волинської торгово - промислової палати від 18.01.2016 року № В-80 до уваги не може бути взятий із-за того, що він містить інформацію лише по українському ринку. Волинській митниці ДФС не надано доказів щодо ціни, яка фактично була сплачена або підлягала сплаті за оцінювані товари. Тому підстав для застосування заявленої декларантом митної вартості у відповідача не було.

Разом з тим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо непогодження із такими доводами митного органу, виходячи із наступного.

Так, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. При цьому імперативною умовою для витребування вказаних документів є наявність у митного органу саме обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Сумніви митного органу можна вважати обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наведене свідчить про обов'язок митного органу зазначити конкретні обставини, що викликають такі сумніви, та причини неможливості підтвердження заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів, а також зазначити конкретні документи, надання яких може розвіяти вказані сумніви.

Право митного органу витребовувати додаткові документи повинно бути належним чином обґрунтованим, та використовуватись суб'єктом владних повноважень добросовісно, без зловживань з врахуванням інтересів всіх учасників декларування, для встановлення об'єктивних обставин заявленої митної вартості.

Таким чином, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен чітко вказати, які саме складові митної вартості, на його думку, є непідтвердженими, а також які документи слід надати для підтвердження того чи іншого показника.

Як вірно дійшов висновку суд першої інстанції, позивачем були надані усі документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару, який підлягав митному оформленню. Зокрема, із зазначених документів слідує, що заявлена декларантом у митній декларації митна вартість товарів: "м'ясо свинне обвалене заморожене, тримінг 80/20" без приправ, без консервування, без харчових добавок, без кулінарної та теплової обробки, кількістю 21011 кг та вартістю 22061,55 євро, визначеною у інвойсі, тобто за ціною 1,05 євро за 1 кг. повністю підтверджується, а зазначені документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

В подальшому ОСОБА_3 було подано і додаткові документи, що витребовувались митницею для підтвердження вартості товару за ціною договору: експортні декларації, заявку на перевезення від 02.11.2015 року, висновок експертної установи про вартісні і кількісні показники.

Таким чином, документи, подані позивачем до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, містять усю необхідну інформацію про вартість товару та транспортних послуг, а також реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Крім того, вказані документи чітко ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ФОП ОСОБА_3 при здійсненні митного оформлення товарів правомірно визначила їх митну вартість за основним методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартістю операції), тому відповідач не мав правових підстав застосовувати резервний метод визначення митної вартості товару.

Право митного органу щодо самостійного визначення митної вартості товарів є безспірним, однак це повинно відбуватись із дотриманням чинного законодавства, з використанням повноважень, обґрунтовано, тобто з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, з врахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Крім того, відмова з цих підстав у митному оформленні товару повинна мати місце не з формальної підстави (розбіжність в документах), а лише тоді, коли подані документи в своїй сукупності не дають митному органу правильно визначити митну вартість товару, чого в даному випадку немає.

В силу дії норми ч. 7 ст.54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто в будь-якому випадку рішення митного органу повинно бути належно мотивованим та доведеним.

Жодний із доказів не вказує на підтвердження позиції Волинської митниці ДФС щодо застосування резервного методу визначення вартості товарів та спростування можливості застосування основного методу. Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, та інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Також, відповідачем в обґрунтування рішень про коригування митної вартості вказано, що митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України на підставі цінової інформації, наявної в митного органу, МД №205070000/2015/014344 від 25.09.2015 року, тв. №205070000/2015/194 від 19.09.2015 року.

За загальним правилом формально інший рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, сам по собі не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Митний орган має право самостійно визначати митну вартість товарів, однак це повинно відбуватись із дотриманням вимог чинного законодавства, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, з врахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Посилання відповідача на результати порівнянь рівня заявленої митної вартості товарів та наявність певної різниці між заявленою декларантом вартістю та рівнем митної вартості аналогічних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснене, на думку суду, є безпідставним, оскільки зазначене не входить до виключного переліку підстав для відмови митного органу у митному оформленні товарів, які визначені частиною шостою статті 54 МК України.

Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що товар, який задекларовано декларантом, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не дає підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Враховуючи те, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Безпідставними є посилання апелянта на виявлену розбіжність в розмірах податкового навантаження щодо транспортних витрат до перетину кордону та після його перетину, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач самостійно не здійснює перевезення товарів. У нього наявний договір перевезення вантажів транспортними засобами, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ПП "СМВ -Транс" від 22.01.2015 року (а.с. 20-21), відповідно до умов якого перевізник за кожне транспортування товару виставляє рахунок, який в подальшому оплачується позивачем. Вказане свідчить про відсутність будь-якого відношення ФОП ОСОБА_3 до податкових навантажень, здійснених перевізником на перевезення товарів. Вказаний договір є чинним, доказів його скасування відповідачем суду не було подано. Крім того, суд зазначає, що під час митного оформлення було подано декларантом відповідну довідку про транспортні витрати і наявна в ній інформація співпадає з тими даними, які були зазначені декларантом при подачі митної декларації.

Що стосується посилань митниці на ту обставину, що в порушення умов поставки в інвойсі не зазначено географічний пункт, то колегія суддів таке відхиляє, виходячи із наступного.

Вравила ІНКОТЕРМС-2010 не вимагають зазначати географічний пункт поставки в інвойсі. В поданих декларантом документах до митного оформлення було зазначено географічний пункт - Olst (CMR, прайс листу, в МД ).

Не є обгрунтованими доводи відповідача про те, що ФОП ОСОБА_3 відмовилась від подачі документів в строки, визначені митним кодексом.

Як свідчать відповідні записи у МД та подальші її дії позивач не відмовилась від подачі митному органу додаткових документів, а на вимогу митниці їх подала у строки визначені статтею 55 МК України (на протязі 80 днів враховуючи специфіку товару).

Нормами МК України визначено, що документи для митного оформлення декларантом можуть подаватися при митному оформленні, на протязі 10 днів. На підтвердження заявленої митної вартості декларантом можуть бути подані додаткові документи на протязі 80 днів, що і позивачем було зроблено.

Право вільного випуску товарів в обіг і строк подачі додаткових документів на протязі 80 днів, на думку суду, закріплює право декларанта у такий спосіб додатково обґрунтувати вартість товару, який підлягав митному декларуванню, у випадках відсутності на той момент всіх додаткових документів, які підтверджують ним заявлену митну вартість.

Для того нормами МК України закріплено право декларанта на їх подачу і з врахуванням поданих документів прийняття митним органом рішення про скасування попередніх рішень про коригування митної вартості.

При вирішенні вказаних спорів суд повинен давати оцінку рішенню митниці на момент його прийняття, однак вказане повинно бути зроблене у сукупності з доказами, зібраними під час розгляду справи, в тому числі і з врахуванням поданих декларантом додаткових документів, які підтверджують числові значення поданих до митного оформлення вартості товарів.

Крім того, спосіб захисту порушених прав позивача у даному випадку повинен бути ефективним і забезпечувати належне відновлення порушеного права, яким в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості.

Твердження апелянта про те, що на момент прийняття оспорюваного рішення підстав для його скасування не було, не може бути взято до уваги, оскільки в такому випадку нівелюється право особи на подачу додаткових документів і з врахуванням цього право на перегляд попередньо прийнятого рішення про коригування митної вартості.

Крім того, що у разі немотивованої відмови митного органу взяти до уваги додаткові документи подані декларантом для митного оформлення та посилань відповідача, на те, що рішення про коригування митної вартості повинно оцінюватись на момент його прийняття фактично породжує новий спір, що є неприпустимим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем було надано митному органу усі необхідні документи, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту), а тому висновки Волинської митниці ДФС щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, відтак заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі № 803/392/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст ухвали виготовлений 11.10.2016