Справа № 463/4240/16-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Львів 463/4240/16-а

2-а/463/244/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Магеровській Ю.Я.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції МВС України Ужгорода та Мукачева, Юрченка Віктора Володимировича про визнання дій незаконними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження в адміністративній справі, суд,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 30.08.2016 року серії АР №052701, закриття провадження у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною. Зокрема зазначив, що його притягнуто до відповідальності за те, що він 30.09.2016 року о 04:15 год. на трасі Київ-Чоп 734км здійснив обгін, перетнувши суцільну лінію 1.1.д.г дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки в протилежних напрямках, чим порушив ч. 1 ст.122 КпАП України. Однак факт вчинення правопорушення заперечує. Зазначає, що о 4.20 год. на трасі Київ-Чоп на 717 км400м його зупинив працівник поліції. Причиною зупинки вказав, що на 734км вказаної вище траси ОСОБА_2 здійснив обгін, перетнувши суцільну смугу, що розділяє потоки в протилежних напрямках. Дане порушення було зафіксоване на 734км дороги патрульним автомобілем. Однак на трасі Київ-Чоп в той час не було жодної патрульної машини, яка б стояла чи рухалася в будь-якому напрямку. Зазначає, що його автомобіль ніхто не зупиняв, доказів перетину суцільної смуги представлено не було. Крім того, різниця в часі між зафіксованим патрульним порушенням і моментом зупинки становить 5 хвилин, а відстань між місцем перетину суцільної смуги і місцем затримання - 17 кілометрів. Патрульний забрав документи і склав постанову. Сама постанова не є підтвердженням вчинення ним правопорушення. Жодних інших об'єктивних підтверджень немає. Просить визнати дії працівників поліції протиправними та постанову скасувати.

В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву, в якій просив адміністративний позов задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не подали, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР №052701 від 30.08.2016 року (а.с.4) інспектором ПП роти №8 батальйону Управління патрульної поліції міста Ужгорода та Мукачева Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Юрченком В.В.., було притягнуто позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що він 30.09.2016 року о 04:15 год. на трасі Київ-Чоп 734км здійснив обгін, перетнувши суцільну лінію 1.1.д.г дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки в протилежних напрямках, чим порушив п.8.5.1 ПДР України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, п.8.5.1. Правил дорожнього руху України, що полягає у порушенні водієм транспортного засобу вимог щодо дотримання правил руху транспортного засобу відповідно до встановленої дорожньої розмітки.

При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, у даній адміністративній справі, відповідач жодних доказів (матеріалів фото- та відео фіксації, протоколу огляду місця події на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце, схеми руху автомобіля, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності), які встановлювали б факт вчинення позивачем вказаних правопорушень, не міститься.

З огляду на наведене, а також те, що позивач категорично заперечує свою вину у вчиненому правопорушенні, а також того факту, що відповідачем жодними доказами не спростовано наведених позивачем обставин та не доведено його винуватість у вміненому адміністративному правопорушенні, шляхом подання доказів (показання свідків, фото- відеофіксація, протоколу огляду місця події тощо), на підставі яких можна було б встановити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та його винуватість у вчиненні такого, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Крім цього, позивач вважає, що постанова є незаконною з тих підстав, що винесена відповідачем з порушенням положень ст.276 КпАП України в частині вимог щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ч.1 ст.276 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

З врахуванням роз'яснень рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року №596-VIII, внесено зміни в правові норми Кодексу про адміністративні правопорушення, зокрема доповнено ст.258 КпАП України частиною 2, відповідно до якої визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режим.

Крім цього Законом викладено у новій редакції частину 4 названої статті 258 КпАп України, відповідно до якої передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що уповноважений працівник Національної поліції має право виносити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, розгляд яких віднесено до його компетенції, на місці скоєння адміністративного правопорушення. Разом з тим суд враховує, що з постанови про адміністративне правопорушення вбачається що таке вчинене на 734км автодороги Київ-Чоп, в той же час, сама постанова про накладення адміністративного стягнення складена патрульним поліції на 717км + 400м даної автодороги, що є порушенням вище зазначених положень Закону щодо місця розгляду адміністративної справи.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням принципу законності та обґрунтованості, внаслідок чого є протиправною та підлягає скасуванню. А тому адміністративний позов в цій частині слід задоволити.

Одночасно, суд вважає безпідставними позовні вимоги про закриття провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 94, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 30.08.2016 року серії АР №052701 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. (двісті п'ятдесят п'ять гривень 00 копійок) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України.

В решті в задоволенні адміністративного позову відмовити за безпідставністю.

Суддя: Гирич С. В.