Справа № 820/3027/16
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 р.Справа № 820/3027/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П.

при секретарі судового засідання Антипенко В.А. за участю представника відповідача та третіх осіб - Хілковського О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. по справі № 820/3027/16

за позовом ОСОБА_2

до начальника Харківського прикордонного загону Зайцева Юрія Олександровича,

треті особи: Харківський прикордонний загін, Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ начальника Харківського прикордонного загону від 13.05.2016 року № 160-ос. в частині що стосується ОСОБА_2; зобов'язати начальника Харківського прикордонного загону звільнити ОСОБА_2 на підставі п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки суд не врахував, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплю час мобілізації. При цьому, згідно з Указами в.о. Президента України та Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» особливий період в Україні діяв: з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року; з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року; з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року; з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року, а тому дата закінчення строку дії контракту (21.05.2016) на ці періоди не припадає. Окрім того, зі змістом наказу про продовження строку дії контракту його ознайомлено телеграмою, в якій зазначено, що строк контракту продовжено на період до закінчення демобілізації, а в наказі про продовження дії контракту зазначено про продовження дії контракту до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації, а тому з 21.05.2016 року по 17.08.2016 року він проходив військову службу без контракту.

Відповідач та треті особи подали заперечення на апеляційну скаргу, в яких наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача та третіх осіб, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, представника відповідача та третіх осіб, перевіривши рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 22 травня 2013 року між Державною прикордонною службою України та громадянином України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ст.ст. 19,20 Закону України №2232~ХП "Про військовий обов'язок і військову службу" був укладений контракт "Про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" строком на три роки з 22 травня 2013 року по 21 травня 2016 року (надалі-Контракт).

Згідно п.1. Контракту ОСОБА_2, ознайомившись із законами та іншими нормативно-правовими актами України, протягом дії Контракту зобов'язався на умовах і в порядку, встановлених Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби та цим Контрактом, проходити військову службу в Державній прикордонній службі України в межах часу, визначеного Контрактом, тобто з 22 травня 2013 року по 21 травня 2016 року.

На час завершення військової служби за контрактом позивач не виявив бажання продовжувати військову службу по закінченню дії контракту та 10.05.2016 року подав відповідний рапорт.

Наказом начальника Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12.05.2016 року № 160-ос позивачу продовжено дію контракту з 22 травня 2016 року до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог у зв'язку з тим, що наказ начальника Харківського прикордонного загону від 12.05.2016 року № 160-ос в частині що стосується ОСОБА_2 прийнятий у відповідності до норм законодавства, що діяло на момент його прийняття та є правомірним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини в даній справі врегульовані нормами Законів України «Про військовий обов'язок і військову службу», «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та наведеним в Контракті Положенням.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу». Згідно з пунктом «б» частини другої вказаної статті звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом проводиться на підставах, передбачених частиною шостою цієї статті, згідно з якою контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв'язку із закінченням строку контракту.

Однак, Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» встановлені певні особливості щодо продовження військової служби в особливий період.

Так, згідно з частиною дев'ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Частина восьма статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» містить перелік підстав для звільнення з військової служби під час дії особливого періоду, відповідно до якого під час дії особливого періоду, зокрема, під час проведення мобілізації з військової служби звільняються:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей;

д) у зв'язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов'язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов'язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації та охоплює час мобілізації.

Указом виконуючого обов'язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, у зв'язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в автономній Республіці Крим і місті Севастополі та відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106, статті 112 Конституції України оголошено часткову мобілізацію.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію. Саме з цією обставиною пов'язана можливість продовження дії строку контракту про проходження військової служби.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, апелянт зазначає, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплю час мобілізації. При цьому, згідно з Указами в.о. Президента України та Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» особливий період в Україні діяв: з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року; з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року; з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року; з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року, а тому дата закінчення строку дії контракту (21.05.2016) на ці періоди не припадає.

На спростування таких доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації.

Отже, законодавець пов'язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Як зазначено вище, контракт про проходження позивачем військової служби в органах Державної прикордонної служби було укладено на три роки з 22 травня 2013 року по 21 травня 2016 року, тобто контракт позивача діяв під час настання особливого періоду.

Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

Також відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року, у разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на військовій службі в Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають.

Більше того, листом Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України від 01.10.2015 року № 322/2/8417 роз'яснено, що з моменту оголошення Указу в.о. Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.

З аналізу наведених норм вбачається, що продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку здійснюється виключно у разі настання особливого періоду.

Посилання апелянта на те, що зі змістом наказу про продовження строку дії контракту його ознайомлено телеграмою, в якій зазначено, що строк контракту продовжено на період до закінчення демобілізації, а в наказі про продовження дії контракту зазначено про продовження дії контракту до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації, не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки строк дії контракту в односторонньому порядку продовжено саме на підставі відповідного наказу, а не на підставі телеграми.

Враховуючи те, що строк укладеного з позивачем контракту закінчився в особливий період, а подана позивачем заява про звільнення із служби не обґрунтована посиланням на підстави, визначені частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», йому правомірно відмовлено у звільненні з військової служби у зв'язку із закінченням строку контракту та продовжено військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. по справі № 820/3027/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі - з 07.10.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Лях О.П.