Справа № 826/28065/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

27 вересня 2016 року № 826/28065/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) до Дарницького районного відділення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (надалі - Дарницьке РВ ГУ ДМС України в м. Києві, відповідач) про визнання протиправною відмови у проведенні державної реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в садовому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання зареєструвати ОСОБА_1 в садовому будинку за вказаною адресою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач під час надання відмови позивачу в реєстрації місця проживання порушив положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі - Закон №1382).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що чинним законодавством повноваження з реєстрації місця проживання громад передані органу місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Позивач звернуся до Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві із заявою від 24.12.2015р. про реєстрацію місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, відповідачем листом від 24.12.2015р. відмовлено в проведенні реєстрації, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02.09.2014р. № 1673-VII, згідно якого Житловий кодекс Української РСР доповнено статтею 81 «Переведення у жилі будинки садових і дачних будинків».

Вказаним рішенням відповідач повідомив позивача, що після переведення садового будинку у жилий буде здійснена реєстрація місця проживання відповідно до Закону №1382.

Позивач не погоджуючись із винесеним рішенням з метою захисту прав та інтересів звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до преамбули Закону №1382 цей Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

В частині 1 ст.11 Закону №1382 передбачено, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Водночас, указом Президента України №405/2011 від 06.04.2011 р. затверджене Положення про Державну міграційну службу України (надалі - Положення №405), відповідно до якого Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України.

При цьому, у редакції, чинній на момент винесення рішення про відмову у реєстрації місця проживання, відповідно до п.20 п.4 Положення №405 Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснювала реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, та вела відповідні реєстраційні обліки.

Згідно п.20 Положення №405 Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Крім того, в п.1.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22.11.2012 р., у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 Розділу ІІ «Реєстрація місця проживання особи» Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22.11.2012 р., громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

Для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру (зміни внесені згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України від 24.05.2013 № 507).
Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача із заявою Дарницьке РВ ГУ ДМС України в м. Києві було наділене повноваженнями здійснювати реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Водночас, ст.2 Закону №1382 передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.3 Закону №1382 визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати; реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Частинами 1 та 2 ст.6 Закону №1382 передбачається, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Як вбачається із змісту відмови відповідача, позивачу було відмовлено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02.09.2014р. № 1673-VII, яким Житловий кодекс Української РСР доповнено статтею 81 «Переведення у жилі будинки садових і дачних будинків».

В той же час, суд наголошує, що вказана стаття Житлового кодексу Української РСР лише визначає право громадян на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, проте не містить жодних заборон щодо реєстрації особи у вказаних будинках.

Водночас, як вбачається із змісту ст.4 Житлового кодексу України, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає:

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Відповідно до ст.379 та ст.380 Цивільного кодексу України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Як вбачається із матеріалів справи, що не заперечується відповідачем, чоловік ОСОБА_1 відповідно до Договору дарування садового будинку (зареєстровано в реєстрі №947) від 23.03.2012 р. є власником садового будинку АДРЕСА_2 . Крім того, відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 27.03.2012р. чоловік ОСОБА_1 є власником земельної ділянки на якій розташований будинок.

Відповідно до Технічного паспорту на садовий будинок (інвентаризаційна справа №105821) та Декларації про готовність об`єкта до експлуатації №КВ7 від 06.04.2012 р. будинок введено в експлуатацію.

Таким чином, позивачем надано документи, що не спростовані відповідачем, що будинок АДРЕСА_2 є житловим приміщенням, в розумінні положень ст.379 та ст.380 Цивільного кодексу України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у проведенні державної реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в садовому будинку АДРЕСА_2 є протиправною, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В той же час, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015р. № 888-VIII повноваження з реєстрації місця проживання громад передані органу місцевого самоврядування.

Зокрема, статтю 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" викладено в наступній редакції:

громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

квитанцію про сплату адміністративного збору;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Окрім того, відповідно до змін, внесених до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вказаний закон доповнено ст. 371, згідно якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження: формування та ведення реєстру територіальної громади відповідно до закону.

Таким чином, на час винесення рішення по суті реєстрацію місця проживання особи здійснює відповідний районний центр надання адміністративних послуг Київської міської державної адміністрації, а тому у суду відсутні законні підстави для зобов`язання Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві зареєструвати ОСОБА_1 в садовому будинку за вказаною адресою, оскільки це не входить до його повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач як суб`єкт владних повноважень не виконав покладений на нього обов`язок і не довів правомірність своїх дій.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частити вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Дарницького районного відділення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві у проведенні державної реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в садовому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького районного відділення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко