Справа № 813/2979/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року № 813/2979/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача Кормилюк Н.Я.,

представника відповідача 2 Харків М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до В.о. директора Радехівського районного центру зайнятості Кормилюк Наталії Ярославівни, Радехівського районного центру зайнятості про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1, позивач) до В.о. директора Радехівського районного центру зайнятості Кормилюк Наталії Ярославівни (надалі по тексту - відповідач 1), в якій просить суд:

-скасувати рішення В.о. директора Радехівського районного центру зайнятості Кормилюк Наталії Ярославівни від 23.08.2016 року №1467/07, а саме претензію щодо повернення коштів незаконно отриманих особою в сумі 2600,65 грн. і визнати його нечинним.

Ухвалами суду від 08.09.2016 року відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

06.10.2016 року протокольною ухвалою суду до участі у справі залучено відповідача 2 - Радехівський районний центр зайнятості (надалі по тексту - відповідач 2).

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що 23.08.2016 року В.о. директора Радехівського районного центру зайнятості Кормилюк Наталією Ярославівною видано наступне рішення, а саме претензію щодо повернення коштів незаконно отриманих ОСОБА_1 в сумі 2600,65 грн. Вважає вищенаведене рішення протиправним з огляду на те, що роботи в яких брав участь позивач, а саме працював інструктором ЗНО у Львівському регіональному центрі оцінювання якості освіти мали тимчасовий характер тривали лише два неповні робочі дні. Відповідно до п.3 ч.1 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення», за зареєстрованими безробітними зберігається право на виплату допомоги по безробіттю на період участі громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів) у розмірах, встановлених до укладання ними строкового трудового договору на участь у таких роботах. Відтак, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 та відповідач 2 проти позову заперечили, надала суду письмові заперечення в яких зазначають, що позивач відносився до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, відповідно до ст.14 Закону України «Про зайнятість населення». Окрім цього, зазначили, що у період перебування на обліку в Радехівському районному центрі зайнятості, як безробітний, позивач працевлаштовувався у Львівський регіональний центр оцінювання якості освіти (договір про надання послуг №оЛ025547 від 11.04.2016 року) та отримував від дохід від цієї діяльності. Відповідно до ст.ст. 44, 45 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстрований безробітний зобов'язаний інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, а саме зайнятості особи.

Тобто, в період перебування на обліку в центрі зайнятості, як безробітний з 04.05.2016 року позивач відносився до категорії зайнятого населення. Окрім цього, факт своєї зайнятості позивач приховав, не надавши центру зайнятості достовірну інформацію. Отже, будучи зайнятою особою, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» позивач не мав права отримувати допомогу по безробіттю. З огляду на вищенаведене просять у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач 1 проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях та просила суд у позові відмовити повністю, в зв'язку з його безпідставністю.

У судовому засіданні відповідач 2 проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях та просила суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Судом встановлено, що 31.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою в Радехівський районний центр зайнятості про надання статусу безробітного. На підставі даної заяви Радехівським районним центром зайнятості наказом №НТ150831 від 31.08.2015 року ОСОБА_1 надано статус безробітного. 31.08.2015 року позивачем було подано заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю, на підставі поданих документів наказом №НТ150907 та призначено допомогу з безробіття від 07.09.2015 року

Окрім цього, позивач відносився до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, відповідно до ст.14 Закону України «Про зайнятість населення».

Згідно ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» (надалі по тексту - Закон):

ч.1 п.1 безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;

ч.2 п.1 безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі.

Зокрема, відповідно до ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, та які мають доходи від такої зайнятості.

Як зазначається самим позивачем, він працевлаштовувався у Львівський регіональний центр оцінювання якості освіти (договір про надання послуг №оЛ025547 від 11.04.2016 року) та отримував дохід від цієї діяльності. Однак, вважає вищевказану роботу громадською роботою. Згідно ч.1 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення» громадські роботи є видом суспільно-корисних оплачуваних робіт в інтересах територіальної громади, які організовуються для додаткового стимулювання мотивації праці, матеріальної підтримки безробітних та інших категорій осіб і виконуються ними на добровільних засадах.

Відповідно до ч.2 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення», громадські роботи, що відповідають потребам певної громади або задовольняють суспільні потреби територіальних громад, організовуються місцевими державними адміністраціями, виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад за участю територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на договірних засадах.

Порядок організації громадських та інших робіт тимчасового характеру затверджує Кабінет міністрів України.

Відповідно до п.5 Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №175 від 20.03.2013 року, громадські та інші роботи тимчасового характеру виконуються виключно на створених для цього тимчасових робочих місцях. Роботодавці подають територіальним органам інформацію про потребу в робочій силі для укомплектування тимчасових місць, відповідно до якої територіальні органи здійснюють направлення осіб зазначених у пункті 3 цього Порядку.

Згідно пункту 3 Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру, до виконання громадських та інших робіт тимчасового характеру на добровільних засадах залучаються такі категорії осіб: зареєстровані безробітні; особи, які перебувають на обліку в територіальних органах Державної служби зайнятості у районах, містах, районах у містах (далі - територіальні органи) як такі, що шукають роботу (далі - особи, які шукають роботу); працівники, які втратили частину заробітної плати внаслідок вимушеного скорочення до 50 відсотків передбаченої законодавства тривалості робочого часу у зв'язку із зупиненням (скороченням) виробництва продукції (даної - працівники, які втратили частину заробітної плати).

Виходячи з наведеного, слід зазначити, що Радехівський районний центр зайнятості, не укладав жодних договірних відносин на проведення громадських робіт такого характеру.

Згідно ч.4 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення», з особами, які беруть участь у громадських роботах, укладаються строкові трудові договори для працевлаштування на створені тимчасові робочі місця. ч.6 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення», говорить, що у разі залучення зареєстрованих безробітних до громадських робіт, фінансування організації таких робіт здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів та/або Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. ч.9 ст.31 Закону України «Про зайнятість населення», вказує, що безробітним, які брали участь у виконанні громадських робіт, після виконання таких робіт продовжується виплата допомоги по безробіттю у розмірах і в строки, встановлені законодавством.

Стаття 44 Закону України «Про зайнятість населення», а саме частини 3 вказує, що відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до ст.ст.44, 45 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстрований безробітний зобов'язаний інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, а саме зайнятості особи.

Згідно ст.45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного припиняється у разі зайнятості особи, встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), тощо.

Тобто, в період перебування на обліку в центрі зайнятості, як безробітний з 04.05.2016 року позивач відносився до категорії зайнятого населення. Факт своєї зайнятості позивач приховав, не надавши центру зайнятості достовірну інформацію. Отже, будучи зайнятою особою, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» позивач не мав права отримувати допомогу по безробіттю.

Згідно до ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно ч.З ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, будучи зайнятою особою в період перебування на обліку як безробітний, позивачем незаконно отримано допомогу з безробіття за період з 04.05.2016 року по 26.07.2016 року в сумі 2600,65 грн.

23.08.2016 року за №1467/07 Радехівським районним центром зайнятості було надіслано позивачу претензію щодо повернення незаконно отриманих коштів в сумі 2600,65грн.

Згідно ч.4 ст.38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Окрім цього суд зазначає, що Український центр оцінювання якості освіти є підрозділом Міністерства освіти і науки України. Зокрема структурним підрозділом якого виступає Львівський регіональний центр оцінювання якості освіти. Відтак суд зазначає, що робота яку виконував позивач у Львівському регіональному центрі оцінювання якості освіти не може вважатися громадською роботою в інтересах територіальної громади.

Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 жовтня 2016 року.