Справа № 824/553/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/553/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національна академія внутрішніх справ, про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- скасувати постанову старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження від 25 липня 2016 року;

- зобов'язати Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 29 червня 2016 року.

В ході судового розгляду справи до участі у ній судом залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національну академію внутрішніх справ.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Зокрема, вказував про те, що відповідачем незаконно, усупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» прийнято оскаржуване рішення, оскільки у виконавчому листі зазначено два види стягнення, що унеможливлює виконання рішення суду у межах одного виконавчого провадження. Крім цього, зазначив, що відповідач посилається у постанові на неіснуючі глави Закону України «Про виконавче провадження». Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Про причини неявки та свою позицію відносно даного позову суд не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилась. Про причини неявки та свою позицію відносно даного позову суд не повідомила.

Заслухавши пояснення особи, яка з'явилась в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року у справі №824/16/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ Національної академії внутрішніх справ від 06 листопада 2015 року №178 о/с, поновлено ОСОБА_1 на попередньо займаній посаді та стягнено з Національної академії внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11635,48 грн.

29 червня 2016 року Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі №824/61/16-а про визнання протиправним та скасування наказу Національної академії внутрішніх справ від 06 листопада 2015 року №178 о/с, поновлення ОСОБА_1 на попередньо займаній посаді та стягнення з Національної академії внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11635,48 грн.

18 липня 2016 року позивачем направлено на адресу Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві заяву про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа.

Постановою старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бурлака Р.В. від 25 липня 2016 року ВП №517425 на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по адміністративній справі №824/61/16-а.

У вказаній постанові зазначено, що виконавчий документ не може бути прийнятий до виконання, оскільки у виконавчому листі зазначено два різних види стягнення, а саме «поновлення на роботі», що регулюється главою 8 «Виконання рішень у немайнових спорах» та «стягнення коштів», що регулюється главою 6 «Звернення стягнення на майно боржника-юридичної особи» Закону України «Про виконавче провадження», що унеможливлює виконання рішення суду у межах одного виконавчого провадження.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суб'єкта владних повноважень, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною першою статті 6 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини першої та другої статті 8 Закону №606-XIVсторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та другою статті 17 Закону №606-XIV визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно частини першої статті 19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Водночас статтею 26 Закону №606-XIV визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, до яких належать:

1) пропуск встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 32 Закону №606-XIV встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

В оскаржуваній постанові як на підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження державний виконавець посилається на пункт 8 частини першої статті 26 Закону №606-XIV, тобто наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, державний виконавець при прийнятті рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження повинен у постанові зазначити, які саме передбачені законом інші обставини виключають здійснення виконавчого провадження.

Однак у постанові, яка є предметом оскарження, такі обставини не вказані, як і не вказано конкретних норм закону, які б давали підстави для висновку про відмову у відкритті виконавчого провадження.

При цьому у постанові від 25 липня 2016 року зазначено про те, що у виконавчому листі зазначено два різних види стягнення - «поновлення на роботі», що регулюється главою 8 «Виконання рішень у немайнових спорах» та «стягнення коштів», що регулюється главою 6 «Звернення стягнення на майно боржника-юридичної особи» Закону України «Про виконавче провадження», що, на думку державного виконавця, унеможливлює виконання рішення суду у межах одного виконавчого провадження.

Між тим, посилання відповідача в оскаржуваній постанові на глави 8 та 6 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим та необґрунтованим.

Так, главою 8 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено «Виконання рішень щодо іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб. виконання рішень іноземних судів і арбітражів», а главою 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено «Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».

Крім цього, необхідно зазначити, що згідно частини першої статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадян або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Однак відповідач не навів жодного посилання в оскаржуваній постанові на причини, які унеможливлюють виконання рішення суду у межах одного виконавчого провадження.

Підстава, зазначена відповідачем в оскаржуваній постанові, критично оцінюється судом, оскільки не відповідає вимогам закону та порушує законне право позивача на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд наголошує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип обов'язковості суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність оскаржуваних бездіяльності, дій чи рішень.

Між тим, відповідачем - Солом'янським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві як суб'єктом владних повноважень не було надано суду жодних доводів й, відповідно, доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного позивачем рішення.

З огляду на викладене, перевіривши оскаржуване позивачем рішення суб'єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, визначених частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що таке прийнято не на підставі закону; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття; упереджено; недобросовісно й нерозсудливо.

Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і наявність підстав для їх задоволення в частині скасування постанови старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження від 25 липня 2016 року.

Беручи до уваги положення пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне поряд із скасуванням оскаржуваного позивачем рішення відповідача також визнати його протиправним.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 29 червня 2016 року, то такі задоволенню не підлягають, оскільки дане питання виходить за межі компетенції суду.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що законодавством передбачено окрему процедуру та підстави для відкриття виконавчого провадження, що відноситься до компетенції органів Державної виконавчої служби.

Законом визначено ряд підстав для відмови у відкритті, повернення виконавчого документа, при цьому судом, з огляду на предмет позову, не перевірялось дотримання всіх умов для пред'явлення виконавчого документу, а лише законність оскаржуваного рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині зобов'язання Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 29 червня 2016 року.

Водночас, з метою захисту порушених прав позивача суд, зважаючи на положення статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якою надано право суду виходити за межі позовних вимог, вважає за необхідне зобов'язати Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 29 червня 2016 року у адміністративній справі №824/61/16-а.

Зважаючи на наведені приписи норм матеріального і процесуального права та встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження від 25 липня 2016 року ВП №517425.

Зобов'язати Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 29 червня 2016 року у адміністративній справі №824/61/16-а.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 29 червня 2016 року відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 04 жовтня 2016 року.