Справа № 815/2971/16
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2971/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання - Мураховська А.І.

за участю сторін: представника позивача - Боври Д.Ю. (за довіреністю)

представника відповідача - Тарановського Р.В. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УЛС ГЛОБАЛ» до Іллічівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УЛС ГЛОБАЛ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Іллічівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 18 травня 2016 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що 07 червня 2016 року підприємством отримано податкове повідомлення-рішення Іллічівської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області № від 18 травня 2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 188 462, 00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 47 116, 00 грн. Позивач із зазначеним податковим повідомленням-рішенням не погоджується та зазначає, що у ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» наявні усі первинні документи, які підтверджують реалізацію товарів/послуг на користь його контрагентів-покупців, а також докази придбання/отримання товарів/послуг у контрагентів-постачальників, по яким відповідачем не визнано задекларовані підприємством доходи та витрати, що враховується при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток.

Отже, висновки акту перевірки про порушення ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» податкового законодавства позивач вважає помилковими, а прийняте на підставі них податкове повідомлення-рішення № від 18 травня 2016 року - незаконним та таким, що підлягає скасуванню у судовому порядку.

Під час судового розгляду справи, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення відповідно до яких зазначив, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, прийнятим відповідно до положень чинного податкового законодавства, а також, встановлених за результатами перевірки порушень, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

У період з 29 вересня 2015 року по 10 листопада 2015 року відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок посадовими особами ДПІ у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України, проведено планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «УЛС ГЛОБАЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 02.04.2014 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 02.04.2014 року по 31.12.2014 року.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків. Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок (п. 75.1 ст. 75 ПК України).

За результатами перевірки складено Акт від 17 листопада 2015 року №2025/15-03-22-03-01/39158662 «Про результати планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «УЛС ГЛОБАЛ», код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 02.04.2014 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 02.04.2014 року по 31.12.2014 року», у висновках якого зазначено про встановлені порушення, зокрема вимог пп. 14.1.27, пп. 14.1.36, пп. 14.1.56, пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1, п. 135.2, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, пп. 138.1.1, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого донараховано податок на прибуток у 2014 році на загальну суму 908 462, 00 грн. (а.с. 10-52, том 1).

З вказаними висновками акту перевірки позивач не погодився, про що зауважив під час його підписання.

Не погодившись з висновками акту, позивач, відповідно до п. 86.7 ст. 87 ПК України, звернувся до податкової із запереченнями на акт перевірки. По результатам розгляду заперечень, висновки акту планової перевірки залишені без змін.

На підставі акту перевірки від 17 листопада 2015 року №2025/15-03-22-03-01/3915866 ДПІ у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 02 грудня 2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток.

Вказане податкове повідомлення-рішення позивач оскаржував в адміністративному порядку до Головного управління ДФС в Одеській області та Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 27 квітня 2016 року №9482/6/9999-11-01-01-25, податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області № від 02 грудня 2015 року скасоване в частині взаємовідносин з ТОВ «ЮГ ФЛАЙ», ТОВ «Українська компанія машин та металів» та у відповідній частині штрафні санкції, в іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін (а.с. 53-65, том 1).

З огляду на зазначене, на підставі акту перевірки від 17 листопада 2015 року №2025/15-03-22-03-01/3915866 та Рішення Державної фіскальної служби України від 27 квітня 2016 року №9482/6/9999-11-01-01-25, Іллічівською ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 18 травня 2016 року №, яким ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 235 578, 00 грн., з яких 188 462, 00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 47 116, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 66, том 1).

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з вимогами про його скасування, як протиправного, з підстав наведених в адміністративному позові.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, податкове повідомлення-рішення від 18 травня 2016 року № про донарахування позивачу грошових зобов'язань з податку на прибуток прийнято відповідачем на підставі висновків акту перевірки про порушення ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» вимог пп. 14.1.27, пп. 14.1.36, пп. 14.1.56, пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1, п. 135.2, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, пп. 138.1.1, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України по взаємовідносинам з наступними контрагентами.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2014 року між ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» (Постачальник) та ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» (Покупець) укладено Договір поставки №1 від 30 червня 2014 року, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах визначених цим Договором, зобов'язується прийняти й оплатити товар. Загальна кількість товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру товару та ціна одиниці виміру товару визначаються Сторонами у видатковій накладній, що є невід'ємною частиною цього Договору. Ціна цього Договору складається із загальної вартості переданого Товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних або Рахунках-фактурах, які є невід'ємними частинами цього Договору (а.с. 142-147, том 1).

На підтвердження реальності операцій по даному договору позивачем надано до суду копії видаткових накладних про реалізацію на користь ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» товарів в асортименті (а.с. 148-171, том 1) та податкові накладні (а.с. 212-250, том 1, а.с. 1-16, 48, 51, том 2).

Аналогічний договір поставки ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» (Постачальник) було укладено з ТОВ «МІО ГРУП» (Покупець) від 09 грудня 2014 року №11.

На підтвердження реальності операцій по даному договору позивачем надано до суду копію видаткової накладної про реалізацію на користь ТОВ «МІО ГРУП» (Покупець) товарів в асортименті на загальну суму 93 812, 88 грн., довіреності на отримання ТМЦ за вказаною видатковою накладною, податкову накладну (а.с. 17-20, том 2).

Також в матеріалах справи наявний лист ТОВ «МІО ГРУП» від 13 листопада 2015 року, наданий у відповідь на запит позивача, про те що ТОВ «МІО ГРУП» фактично отримало товар, згідно Договору поставки №11 від 09 грудня 2014 року та видаткової накладної №РН-0000068 від 10 грудня 2014 року у кількості 120 штук на суму 93 812, 88 грн., який був транспортований приватним автомобілем керівника підприємства ТОВ «МІО ГРУП» (а.с. 106, том 1).

04 серпня 2014 року між ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» (Виконавець) та ТОВ «Комінтернбудленд» (Замовник) укладено договір про надання послуг №04/08-2014, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати послуги по експедируванню зернових при їх сертифікації: організація проведення аналізу якості за місцем відвантаження; відбір проб; доставка проб в регіональні відділення лабораторії ветеринарної медицини; доставка проб в регіональні відділення лабораторії карантину рослин та інших аналізів; оформлення супровідних документів; отримання ветеринарних свідоцтв, карантинних та інших сертифікатів за місцем відвантаження; супроводження автотранспорту. Виконання послуги оформлюється підписанням акту приймання-передачі на кожну партію окремої культури зернових, передану на сертифікацію. Ціна експедирування однієї тони: при отриманні ветеринарного свідоцтва - 10, 50 грн., у т.ч. ПДВ, при отриманні карантинного сертифікату - 20, 50 грн., у т.ч. ПДВ. Оплата - безготівкова на підставі рахунку Виконавця (а.с. 107, том 1).

На підтвердження виконання даного договору позивачем надано до суду копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 108-141 том 1) та копії податкових накладних (а.с. 21-47, 50, 53-73, том 2).

До суду не було надано платіжних доручень або інших документів на підтвердження здійснення оплати за надані послуги.

01 серпня 2014 року ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» (Замовник) було укладено Договір про надання послуг №1/08-2014 з ТОВ «Оделіс» (Виконавець), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати послуги по експедируванню зернових при їх сертифікації: організація проведення аналізу якості за місцем відвантаження; відбір проб; доставка проб в регіональні відділення лабораторії ветеринарної медицини; доставка проб в регіональні відділення лабораторії карантину рослин та інших аналізів; оформлення супровідних документів; отримання ветеринарних свідоцтв, карантинних та інших сертифікатів за місцем відвантаження; супроводження автотранспорту. Виконання послуги оформлюється підписанням акту приймання-передачі на кожну партію окремої культури зернових, передану на сертифікацію. Ціна експедирування однієї тони: при отриманні ветеринарного свідоцтва - 9, 50 грн., у т.ч. ПДВ, при отриманні карантинного сертифікату - 15, 65 грн., у т.ч. ПДВ. Оплата - безготівкова на підставі рахунку Виконавця (а.с. 103, том 1).

На підтвердження виконання даного договору позивачем надано до суду копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) про те, що ТОВ «Оделіс» надані ТОВ "УЛС ГЛОБАЛ" послуги транспортного експедирування по переліченим в акті маршрутам (а.с. 104, том 1).

До суду не було надано платіжних доручень або інших документів на підтвердження оплати за отримані послуги.

Також у періоді, що перевірявся ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» (Орендар) були укладені Договори оренди нежитлових приміщень, а саме:

- Договір оренди нежитлового приміщення №01/08-2014 від 01 серпня 2014 року з ТОВ «Бузник», за яким ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» (Орендар) прийняв у тимчасове платне користування нежитлове складське приміщення загальною площею 1100 кв.м. строком на 5 місяців з дати складання акту приймання-передачі приміщення, яке розташоване за адресою: вул. Паромна, 5, с. Малодолинське, Одеська область. Орендна плата за користування приміщенням в період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року складає 290 000, 00 (а.с. 69-75, том 1).

На підтвердження виконання даного договору позивачем надано до суду копії акту приймання-передачі складських приміщень від 01 серпня 2014 року та акту про надання послуг від 31 грудня 2014 року, згідно якого Орендодавець надав, а Орендар отримав послуги з оренди нежитлового приміщення за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року на суму 290 000, 00 грн. без ПДВ (а.с. 76-77, том 1).

- Договір оренди нежитлового приміщення №23/07-2014 від 23 липня 2014 року з ТОВ «Блок Плюс», за яким ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» (Орендар) прийняв у тимчасове платне користування нежитлове складське приміщення загальною площею 1247 кв.м. строком на 5 місяців з дати складання акту приймання-передачі приміщення, яке розташоване за адресою: вул. Промислова, 1, м. Іллічівськ, Одеська область. Орендна плата за користування приміщенням в період з 23.07.2014 року по 31.12.2014 року складає 298 000, 00 грн. (а.с. 78-84, том 1).

На підтвердження виконання даного договору позивачем надано до суду копії акту прийому-передачі складських приміщень від 23 липня 2014 року та акту про надання послуг від 31 грудня 2014 року, згідно якого Орендодавець надав, а Орендар отримав послуги з оренди нежитлового приміщення за період з 23 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року на суму 298 000, 00 грн. без ПДВ (а.с. 85-86, том 1).

- Договір оренди нежитлового приміщення №28/07-2014 від 28 липня 2014 року з ТОВ «МАНСОРІ», за яким ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» (Орендар) прийняв у тимчасове платне користування нежитлове складське приміщення загальною площею 1000 кв.м. строком на 5 місяців з дати складання акту приймання-передачі приміщення, яке розташоване за адресою: вул. Садова, 3, м. Іллічівськ, Одеська область. Орендна плата за користування приміщенням в період з 28.07.2014 року по 31.12.2014 року складає 296 000, 00 грн. (а.с. 87-93, том 1).

На підтвердження виконання даного договору позивачем надано до суду копії акту прийому-передачі складських приміщень від 28 липня 2014 року та акту про надання послуг від 31 грудня 2014 року, згідно якого Орендодавець надав, а Орендар отримав послуги з оренди нежитлового приміщення за період з 28 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року на суму 296 000, 00 грн. без ПДВ (а.с.94-95, том 1).

23 липня 2014 року між ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» (Замовник) та ТОВ «Карлсон АРТ» (Юридична компанія) укладено Договір про надання юридичних послуг №К-23/07, відповідно до якого Замовник доручає, а Юридична компанія приймає на себе зобов'язання здійснити на належному рівні роботи, вказані у цьому Договорі, та передати Замовнику результати цих робіт, а Замовник погоджується прийняти виконані роботи та оплатити їх. Виконавець забезпечує надання Замовнику юридичних послуг у вигляді абонентського обслуговування, яке може включати, перелічені у п. 1.2 Договору доручення. Для виконання доручень, зазначених у п. 1.2 даного договору, Юридична компанія призначає уповноважених осіб, які діють на підставі виданих доручень.

Вартість юридичного обслуговування визначається в залежності від обраного на певний період обслуговування складу (пакету) послуг згідно Додатку 1 до даного Договору. Винагорода Юридичної компанії складається з щомісячної абонентської плати. Оплата абонентської плати здійснюється до 10 числа кожного поточного місяця. Щомісяця в останній робочий день звітного місяця Виконавець надає Замовнику Акти приймання-передачі наданих Виконавцем послуг за звітний місяць та їх вартість згідно з цим Договором.

На підтвердження отримання послуг за вказаним договором позивачем надано до суду акт про надання юридичних послуг №31/12-2014 від 31 грудня 2014 року, згідно якого Юридична компанія надала, а Замовник прийняв юридичні послуги в період з 23 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 297 000, 00 грн., без ПДВ. Сторони претензій один до одного не мають. Перелік наданих юридичних послуг наведений в Додатку до акту про надання юридичних послуг №31/12-2014 від 31 грудня 2014 року (а.с. 101-102, том 1).

Докази оплати вказаних послуг в матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані.

Встановивши фактичні обставини справи, суд вважає необхідним перевірити правомірність формування позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток по вищевказаним господарським операціям на підставі положень Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.14.1.56 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, доходи - це загальна сума доходу платника податків від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

В свою чергу, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (п.14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

У відповідності з п. 135.1, п. 135.2 ст. 135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України, дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, згідно з п. 138.1 ст. 138 ПУ України, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Проаналізувавши докази, надані позивачем на підтвердження взаємовідносин з ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» та ТОВ «МІО ГРУП», суд вважає, що вони підтверджують їх реальність та поставка товарів за укладеними договорами відбулась, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки відповідачем зроблено висновок про те, що за договорами поставки №1 від 30 червня 2014 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» та №11 від 09 грудня 2014 року з ТОВ «МІО ГРУП» не підтверджено фактичну передачу товарів та їх перевезення на адресу ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» та ТОВ «МІО ГРУП», у зв'язку з відсутністю довіреностей на отримання ТМЦ та товарно-транспортних накладних, подорожніх листів, тощо.

З приводу зазначеного судом встановлено, що транспортування товару по Договору поставки №1 від 30 червня 2014 року на адресу ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» (Покупець), згідно додаткової угоди №1 від 21 липня 2014 року, здійснювалось шляхом вивезення товару, який знаходиться за адресою: вул. Північна, буд. 41, с. Бурлача Балка, м.Іллічівськ, Одеська область, самостійно Покупцем та за власний кошт (а.с. 147, том 1).

Також в матеріалах справи наявний лист ТОВ «МІО ГРУП» від 13 листопада 2015 року, наданий у відповідь на запит позивача, про те що ТОВ «МІО ГРУП» фактично отримало товар, згідно Договору поставки №11 від 09 грудня 2014 року та видаткової накладної №РН-0000068 від 10 грудня 2014 року у кількості 120 штук на суму 93 812, 88 грн., який був транспортований приватним автомобілем керівника підприємства ТОВ «МІО ГРУП» (а.с. 106, том 1).

Отже, транспортування товару здійснювалось покупцями, отже позивач не зобов'язаний доводити факт перевезення товарів на адресу ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» та ТОВ «МІО ГРУП».

Крім того, суд зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит/валові витрати від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, а Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, на які посилається податковий орган, не є законодавчим актом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку валових витрат та податкового кредиту.

Також, позивачем надано до суду довіреність від 10 грудня 2014 року на отримання уповноваженою особою ТОВ «МІО ГРУП» від ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» цінностей за видатковою накладною №РН-0000068 від 10 грудня 2014 року.

За таких обставин, суд не погоджується з висновками податкової про нереальність Договорів поставки, укладених між ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» та ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ», ТОВ «МІО ГРУП» та порушення позивачем вимог п. 135.1, п. 135.2, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 ПК України.

Крім того, висновки акту перевірки про не підтвердження реалізації товарів (в асортименті) на адресу ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» та ТОВ «МІО ГРУП», що призвело до завищення значення рядка 02 «дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) декларації з податку на прибуток за 2014 рік, визнані такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України рішенням Державної фіскальної служби України від 27 квітня 2016 року №9482/6/9999-11-01-01-25 (а.с. 53-64, том 1).

Отже, позивачем правомірно сформовано дохід від реалізації товарів на користь ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» та ТОВ «МІО ГРУП».

Також, у періоді, що перевірявся, позивачем сформовано дохід від реалізації послуг по взаємовідносинам з ТОВ «Комінтернбудленд» за Договором від 04 серпня 2014 про надання послуг з експедирування зернових при їх сертифікації.

Відповідно до вказаного договору позивач надавав ТОВ «Комінтернбудленд» послуги по експедируванню зернових при їх сертифікації, а саме здійснював організацію проведення аналізу якості за місцем відвантаження; відбір проб; доставку проб в регіональні відділення лабораторії ветеринарної медицини; доставку проб в регіональні відділення лабораторії карантину рослин та інших аналізів; оформлення супровідних документів; отримання ветеринарних свідоцтв, карантинних та інших сертифікатів за місцем відвантаження; супроводження автотранспорту.

Однак, позивачем, крім актів здачі-прийняття робіт, які не розкривають змісту наданих послуг, не надано до суду жодних інших доказів на підтвердження надання вказаних послуг, зокрема ветеринарних свідоцтв, карантинних та інших сертифікатів, які ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» зобов'язувався отримувати на замовлення ТОВ «Комінтернбудленд», що входить до предмету даного договору.

Крім того, враховуючи, що до обов'язків позивача по договору входило надання послуг експедирування та він мав здійснювати доставку проб та супроводження автотранспорту, позивачем має бути підтверджено факт перевезення вантажів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність, транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Згідно ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Правила оформлення документів на перевезення, визначені п. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363.

Відповідно до п. 11 зазначених Правил, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Замовник у разі потреби може виписувати додаткові екземпляри товарно-транспортної накладної, кількість яких визначається угодою між Замовником та Перевізником. Усі екземпляри товарно-транспортної накладної як основні, так і додаткові, повинні мати єдину серію і номер.

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Пунктом 2 Наказу Міністерства транспорту та Міністерства Статистики України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» від 29.12.1995 року № 488/346, передбачено, що товарно-транспортні накладні у формі первинного обліку повинні застосовувати всі суб'єкти господарювання незалежно від форми власності.

Таким чином, товарно-транспортна накладна і дорожні листи відноситься до первинної транспортної документації, ведення форм якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Суд зазначає, що хоча податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит/валові витрати від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, проте за договорами перевезення товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для обліку транспортної роботи та проведення розрахунків за договором перевезення.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

За таких обставин, судом встановлено, що не підтверджується належними засобами доказування реальність виконання позивачем договору про надання послуг по експедируванню у рамках господарських відносин з ТОВ «Комінтернбудленд».

Перевіривши правомірність формування позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, на підставі взаємовідносин з ТОВ «Бузник», ТОВ «Блок Плюс» та ТОВ «МАНСОРІ» по договорам оренди нежитлових приміщень, з ТОВ «Оделіс» по договору про надання послуг з експедирування зернових, та ТОВ «Карлсон АРТ» по Договору про надання юридичних послуг, суд дійшов висновку, що вони не підтверджуються наданими позивачем доказами, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у періоді, що перевірявся укладено з ТОВ «Бузник», ТОВ «Блок Плюс» та ТОВ «МАНСОРІ» ідентичні договори оренди нежитлових приміщень.

Відповідно до умов вищевказаних Договорів оренди нежитлових приміщень, а саме розд. 6 «Орендна плата та інші платежі», незалежно ввід підписання акта наданих послуг та виставлення рахунка Орендодавцем, Орендар зобов'язаний сплатити орендну плату за попередній місяць до 5 числа поточного місяця. За відсутності до цієї дати мотивованих претензій Орендаря послуги вважаються наданими Орендодавцем та прийнятими Орендарем.

З підписаних сторонами договорів оренди актів про надання послуг вбачається, що сторони не мають претензій одна до одної.

Разом із тим, під час перевірки відповідачем встановлено, що розрахунки між суб'єктами господарювання не здійснювались. Станом на 31.12.2014 року кредиторська заборгованість по рахунку 63.1 становить: по ТОВ «Бузник» - 290 000, 00 грн.; по ТОВ «Блок Плюс» - 298 000, грн.; по ТОВ «Мансорі» - 296 000, грн.

При цьому, платіжні доручення або жодні інші документи на підтвердження оплати за надані послуги в матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані .

Крім того, в акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано документального підтвердження використання приміщень, вказаних в актах про надання послуг, в господарській діяльності підприємства.

Під час судового розгляду справи, судом досліджувалось питання використання позивачем орендованих нежитлових приміщень у власній господарській діяльності, проте не встановлено доказів використання вказаних приміщень у господарській діяльності позивача. На пропозицію суду надати такі докази позивач не відреагував.

Крім того, договорами не визначено на підставі чого ТОВ «Бузник», ТОВ «Блок Плюс» та ТОВ «МАНСОРІ» розпоряджаються вказаними приміщеннями.

На підставі викладеного, суд погоджується з висновками відповідача про те, що позивачем необґрунтовано віднесено у 2014 році до складу витрат вартість послуг з оренди нежитлових приміщень, чим порушено вимоги п. 138.1 ст. 138 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у періоді, що перевірявся замовляв послуги з експедируванню зернових при їх сертифікації у ТОВ «Оделіс», про що між ними укладено Договір №1/08-2014 від 01 серпня 2014 року.

Відповідно до вказаного договору, ТОВ «Оделіс» зобов'язувався надати позивачу послуги по експедируванню зернових при їх сертифікації, а саме здійснювати організацію проведення аналізу якості за місцем відвантаження; відбір проб; доставку проб в регіональні відділення лабораторії ветеринарної медицини; доставку проб в регіональні відділення лабораторії карантину рослин та інших аналізів; оформлення супровідних документів; отримання ветеринарних свідоцтв, карантинних та інших сертифікатів за місцем відвантаження; супроводження автотранспорту.

Однак, позивачем, крім актів здачі-прийняття робіт, які не розкривають змісту наданих послуг, не надано до суду жодних інших доказів на підтвердження факту отримання вказаних послуг, зокрема ветеринарних свідоцтв, карантинних та інших сертифікатів, які ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» мав отримати від ТОВ «Оделіс», оскільки це випливає з предмету договору.

До обов'язків ТОВ «Оделіс» по договору входило також надання послуг експедирування та він мав здійснювати доставку проб та супроводження автотранспорту.

Таким чином, враховуючи, що за договорами перевезення товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для обліку транспортної роботи та проведення розрахунків за договором перевезення, суд приходить до висновку про необхідність перевізних документів для підтвердження реальності виконання договору про надання послуг по експедируванню. Однак такі документи позивачем не надані.

Враховуючи викладене, не можливо підтвердити реальність виконання договору №1/08-2014 від 01 серпня 2014 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Оделіс».

Також судом встановлено, що ТОВ «УЛС ГЛОБАЛ» було укладено договір про надання юридичних послуг №К-23/07 від 23 липня 2014 року з ТОВ «Карлсон АРТ». Перелік наданих юридичних послуг наведений в Додатку до акту про надання юридичних послуг №31/12-2014 від 31 грудня 2014 року. Відповідно до умов договору, для виконання доручень, зазначених у п. 1.2 даного договору, Юридична компанія (ТОВ «Карлсон АРТ») призначає уповноважених осіб, які діють на підставі виданих доручень.

Проте, у наданих позивачем документах відсутні будь-які відомості про виконавців таких послуг, їх повноваження, кваліфікацію, не зазначено в якому режимі надавались послуги.

Тобто, не надано підтвердження фактичної участі ТОВ «Карлсон АРТ» у визначених господарських операціях.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за вказаним договором. Разом із тим, під час перевірки встановлено, що розрахунки між суб'єктами господарювання не здійснювались. Станом на 31.12.2014 року кредиторська заборгованість по рахунку 63.1 становить 297 000, 00 грн.

З наведених підстав, суд погоджується з висновком акту перевірки про непідтвердженість витрат на придбання юридичних послуг у ТОВ «Карлсон АРТ».

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що фактичність та реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, за наслідками яких позивачем сформовано витрати, не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що податковою правомірно збільшено ТОВ «ЕЛТЕРРА» суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств по взаємовідносинам з ТОВ «Комінтернбудленд», ТОВ «Оделіс», ТОВ «Бузник», ТОВ «Блок Плюс», ТОВ «МАНСОРІ» та ТОВ «Карлсон АРТ», тому податкове повідомлення-рішення № від 18 травня 2016 року в цій частині є правомірним.

Натомість, по взаємовідносинам з ТОВ «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» та ТОВ «МІО ГРУП» відповідачем безпідставно збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток, отже податкове повідомлення-рішення № від 18 травня 2016 року в цій частині підлягає скасуванню.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 11, 69, 71, 72, 86, 94, 158-163 КАС України, Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «УЛС ГЛОБАЛ» до Іллічівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Іллічівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № від 18 травня 2016 року в частині взаємовідносин товариства з обмеженою відповідальністю «УЛС ГЛОБАЛ» з товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕКОМ ЕНЕРГОСИСТЕМИ» та товариством з обмеженою відповідальністю «МІО ГРУП» .

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано судом 26 вересня 2016 року.

Суддя О.В. Глуханчук