Справа № 818/641/16
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 р. Справа № 818/641/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Прімової-Крикуненко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/641/16

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкового повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, в якому, із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.29-31), просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.11.2015р. №63425/17-05 про визначення грошового зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» та податкову вимогу від 21.01.2016р. №97-23 про сплату податкового боргу в сумі 6250грн.

Свої вимоги мотивує тим, що складання та направлення ДПІ у м. Сумах йому податкового повідомлення-рішення від 16.11.2015р. №63425/17-05 та податкової вимоги від 21.01.2016р. №97-23 є протиправним, оскільки нарахування транспортного податку контролюючий орган повинен розпочати з 01.01.2016р., а не з 01.01.2015р. з огляду на підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, де визначено, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Таким чином, щоб органи ДФС мали право нарахувати та утримувати з 01.01.2015р. транспортний податок, Верховна ОСОБА_4 України повинна була внести відповідні зміни до Податкового кодексу України не пізніше 01.07.2014р. Якщо ж законодавцем прийнято рішення про встановлення вищевказаного податку після 1 липня 2014 року, а саме 28 грудня 2014 року (дата прийняття Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи»), то нарахування транспортного податку можна здійснювати лише з 01.01.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував (а.с.13-14), пояснивши, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01 січня 2015 року, не змінив вид податку, а запровадив новий податок транспортний, тому контролюючий орган мав право виносити податкове повідомлення-рішення про визначення грошового зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» та направляти на адресу ОСОБА_3 податкову вимогу про сплату податкового боргу відповідно до абз.1 п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України. Зазначив, що придбаний позивачем легковий автомобіль є обєктом оподаткування у розумінні п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України.

Вислухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Судом встановлено, що у власності ОСОБА_3 перебуває легковий автомобіль Toyota Land Cruiser 200, обєм двигуна 4661, рік випуску 2015, дата рестрації транспортного засобу 16.10.2015р., а отже відповідно до п.п.267.1.1. п.267.1 ст. 267 він є об'єктом оподаткування (а.с.32).

ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області було надіслано на адресу позивача податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 16.11.2015р. №63425/17-05 про визначення грошового зобов'язання з транспортного податку на суму 6250грн., яке повернулось на адресу відповідача з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.15-17).

Внаслідок несплати визначеного у податковому повідомленні-рішенні грошового зобовязання на адресу ОСОБА_3 надіслана податкова вимога форми «Ф» від 21.01.2016р. №97-23 про сплату податкового боргу в сумі 6250грн. (а.с.6).

Відповідно до п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Вирішуючи позовні вимоги щодо скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, суд зважає на наступне.

Правовідносини з приводу оподаткування транспортного засобу регулюються приписами Податкового кодексу України, іншими Законами та актами органів місцевого самоврядування.

Так, 28 грудня 2014 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи" (далі - Закон).

Законом встановлено, що він набирає чинності з 01 січня 2015 року.

Пунктом 81 Закону статтю 267 Податкового кодексу України (транспортний податок) викладено в новій редакції.

Цією нормою права визначено, що платниками транспортного податку є власники автомобілів, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндра двигуна понад 3000 куб.см. для бензинових двигунів.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування, та становить 25 000 грн., базовий податковий період становить 1 календарний рік.

Податкові повідомлення - рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Рішенням Сумської міської ради від 03.03.2015 року №4030-МР, враховуючи необхідність встановлення транспортного податку, на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», відповідно до статті 267 Податкового кодексу України, керуючись пунктом 24 частини першої статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», введено в дію на території міста серед інших місцевих податків транспортний податок (а.с.55-58).

На думку контролюючого органу, факт перебування у власності позивача транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, обєм двигуна 4661, який є об'єктом оподаткування відповідно до своїх технічних характеристик, є обставиною, що свідчить про необхідність сплати транспортного податку в силу приписів ст. 267 ПК України, що в свою чергу свідчить про правомірність прийнятого податкового повідомлення - рішення у відношенні позивача.

Суд вважає зазначені доводи відповідача обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, як вже зазначалось, згідно із приписами ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., а ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Згідно з пп. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України органи внутрішніх справ зобов'язані до 01 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

Відповідно до пп. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Сума визначеного транспортного податку відповідно до пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28 грудня 2014 року не змінює вид податку, а запроваджує новий податок, який в свою чергу підлягає сплаті з 01 січня 2015 року.

Відтак, доводи позивача про те, відповідно до принципу стабільності податкового законодавства, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки законодавець не змінює вид податку, а запроваджує новий.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, а також установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Суд зазначає, що 03.03.2015 року Сумською міською радою прийнято рішення № 4030-МР, яким затверджено ОСОБА_5 про встановлення транспортного податку в м. Суми. ОСОБА_5 встановлено ставку податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, якій використовувався до 5 років і має об'єм циліндра двигуна понад 3000 куб. см.

З огляду на викладене суд вважає, що належний позивачу легковий автомобіль є об'єктом оподаткування, внаслідок чого позивач має встановлений законом обов'язок сплачувати транспортний податок.

Суд зазначає, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII від 28.12.2014 року не змінює вид податку, а запроваджує новий податок, який в свою чергу підлягає сплаті з 01 січня 2015 року.

Так, п.4.3 ст. 4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому, згідно з п.4.4 ст.4 Кодексу установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу ОСОБА_4 України, а також Верховною ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп.10.1.1 п.10.1 та п.10.2 ст. 10 ПК України відносять транспортний податок до місцевих податків, як податок на майно.

Отже, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" ухваленим 28.12.2014 року, введено в дію положення ст. 267 ПК України, яке починаючи з 01.01.2015 року по новому встановлює, регулює, визначає об'єкт оподаткування, платників цього транспортного податку, розмір ставки, податковий період, за який він підлягає обчисленню та сплаті, його адміністрування податковим органом.

Транспортний податок, не зважаючи на те, що він відноситься до місцевого податку, його справляння та зарахування здійснюється до місцевої ради, в той же час він є таким, що визначний та встановлений Верховною ОСОБА_4 України, яка має відповідні повноваження на це. Такі повноваження на встановлення податку з усіма його критеріями та елементами є виключною компетенцією цього органу. Таке регулювання суспільних відносин між відповідними суб'єктами органів влади в сфері податків та зборів, час їх застосування має різне правове навантаження та сферу правового впливу на такі відносини.

Згідно з п.7.3 ст.7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються ним Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до нього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Отже, доводи позивача про те, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, є помилковими, оскільки у даному випадку законодавець не змінює вид податку, а запроваджує новий.

Також, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Принцип дії закону у часі виходить з того, що закон, як правило, зворотної сили не має, тобто не поширюється на правовідносини, які виникли до його видання. До конкретного факту чи випадку необхідно застосовувати закон, який діяв у момент, коли трапився цей випадок або мав місце даний факт. Це правило відтворює сталість у відносинах між суб'єктами права, впевненість осіб у стабільності їх правового становища, в міцності правопорядку.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28 грудня 2014 року» введено в дію новий податок, обов'язок сплати якого розповсюджується на власників автомобілів певної технічної характеристики (3000 к.см. об'єм циліндрів двигуна) та відповідного часу використання (до 5 років з моменту випуску).

Отже дію Закону, який ввів новий вид податку, законодавець пов'язує з настанням фактів та подій, що стосуються характеристики автомобіля його потужності та часу використання транспортного засобу станом на відповідний рік, починаючи з 2015 року.

Суд зазначає, що засобом забезпечення верховенства Конституції України є діяльність Конституційного Суду України щодо вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційності) законів та інших правових актів Верховної ОСОБА_4 України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, а також правових актів Верховної ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим.

Ця діяльність здійснюється Конституційним Судом України на підставі частини першої статті 150 Конституції України, а також пункту 1 статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд відповідно до ст.86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення - рішення діяв у спосіб та у межах повноважень, визначених діючим законодавством, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Крім того, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 21.01.2016р. №97-23 про сплату податкового боргу, оскільки вона була винесена на підставі податкового повідомлення рішення від 16.11.2015р. №63425/17-05, яким правомірно визначено грошове зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб».

Зокрема, пп. 14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 59.1 ст.59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.3 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Судовим розглядом встановлено, що у строк, встановлений ПК України, позивачем не сплачено суму узгодженого грошового зобов'язання в розмірі 6250грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням від 16.11.2015р. №63425/17-05, внаслідок чого ДПІ у м. Сумах винесено та направлено на адресу ОСОБА_3 податкову вимогу від 21.01.2016р. №97-23 про сплату податкового боргу.

Тому позовні вимоги про визнання такої вимоги протиправною та її скасування є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 21.01.2016р. №97-23 про сплату податкового боргу та податкового повідомлення-рішення від 16.11.2015р. №63425/17-05 про визначення грошового зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 21.09.2016 року.

Суддя О.О. Осіпова