Справа № 303/4611/16-а
Суддя: Заболотний А. М.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/4611/16-а
Номер рядка статистичного звіту - 87
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2016 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого-судді Заболотного А.М.
при секретарі Штець І.І.
з участю: позивача ОСОБА_1
представника позивача Сідун В.М.
представника відповідача Маковський О.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій про відмову у призначенні пенсії по інвалідності,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій про відмову у призначенні пенсії по інвалідності. Позовні вимоги мотивує тим, що в березні 2016 року звернувся до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо призначення йому пенсії по інвалідності (інвалідність 3 групи), ним було подано всі необхідні документи, в тому числі підтвердження страхового стажу за період проходження військової служи, також нарахування заробітної плати для обчислення пенсії. Однак 12.04.2016 року відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки його стаж становить лише 4 місяці, що суперечить вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому також у відмові зазначено про неможливість зарахування до стажу періоду військової служби. Зазначає, що інвалідність виникла у зв`язку із захистом Батьківщини, тому як відповідно до довідки від 21.05.2015 року є учасником бойових дій. Вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу, та як у нього є необхідний страховий стаж.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали просили позов задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні. При цьому подав письмові заперечення проти позову, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки управління Фонду вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, які також суперечать нормам діючого законодавства України.
Заслухавши пояслення позивача, його представника, заперечення представника відповідача, дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Судом встановлено, у відповідь на звернення позивача від 10.03.2016 року до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідачем листом № 2900/04 від 12.04.2016 року повідомлено, що оскільки його стаж становить тільки чотири місяці, підстави для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні.
Одночасно судом встановлено, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, інвалідність встановлена до 01.03.2017 року. Зазначене також підтверджується і посвідченням виданим Управлінням праці та соціального захисту населення 02.03.2016 року, серія Є № 037979.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Як передбачено п. 17 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу. При цьому у п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, - для осіб, зазначених у пунктах 7 - 9, 12 - 14, 17 і 18 статті 11 цього Закону.
Таким чином судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем за контрактом та підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.
У ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені умови призначення пенсії по інвалідності відповідно до яких пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Так у ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для інвалідів II та III груп від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки. Станом на момент звернення до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України позивачу було 30 років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 названого Порядку встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як було зазначено вище, що позивач є військовослужбовцем за контрактом, а відтак трудова книжка щодо такої категорії осіб не заводиться. Разом з тим судом встановлено наступне. Відповідно до витягу із послужного списку ОСОБА_1 , вбачається, що його трудовий стаж складає: з 19.07.2003 року по 23.06.2007 року курсант Одеського інституту Сухопутних військ; з 23.06.2007 року по 17.02.2011 року командир механізованого взводу механізованої роти ВОС-0210004, військова частина НОМЕР_1 ; з 17.02.2011 року по 20.12.2012 року командир взводу снайперів ВОС-0210004, військова частина НОМЕР_2 ; з 20.12.2012 року по цей час командир взводу снайперів ВОС-0210004, військова частина НОМЕР_3 . Також відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії вбачається, що грошове забезпечення ОСОБА_1 з січня 2013 року по січень 2016 року становить 155869,21 грн.
Як передбачено ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.
Зазначене свідчить, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії, за обставин, коли встановлено факт роботи особи, що звернулась за призначенням пенсії.
В рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 року (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
У рішенні Конституційного Суду України № 1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечуючи проти позову відповідач вказує на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також персоніфікований облік коштів накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюються в порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». В той же час в ч. 6 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не визначено ким саме мають подаватися відомості про осіб до територіального органу Пенсійного фонду, визначених п. 17 ч. 1 ст. 11 цього Закону.
Поряд з тим, як було зазначено вище, що в силу п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхувальником для позивача є саме військова частина.
З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що судом встановлено наявність необхідного для призначення пенсії позивачу як інваліду третьої групи стажу, а також наявні в законодавстві прогалини, на що також вказав представник відповідача в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту порушених прав позивача, у зв`язку з чим слід визнати дії Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності неправомірними та зобов`язати Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності як інваліду третьої групи.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 17-19, 69-71, 128, 158-163, 167 КАС України, ст.ст. 11, 14, 24, 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд, -
п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.
Визнати дії Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності неправомірними.
Зобов`язати Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності як інваліду третьої групи.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України - протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Суддя А.М.Заболотний