Справа № 752/7773/16-а
Суддя: Ладиченко С. В.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/7773/16-а
Провадження №: 2-а/752/208/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Ладиченко С.В.

за участю секретаря - Рожок В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови йому у перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до положень ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» яка діяла 10.08.2011 року на час її призначення та зобов'язати відповідача здійснити з 01.01.2016 року перерахунок раніше призначеної йому пенсії за вислугу років відповідно на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції що діяла на 10.08.2011 року, згідно довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату № 18-500зп від 22.03.2016 р. у розмірі 90% від середньомісячного заробітку, зазначеного у цій довідці.

В обґрунтування позову вказує, що йому була призначена пенсію з заробітку на посаді заступника начальника відділу Генеральної прокуратури України. Після її призначення, він продовжував працювати в органах прокуратури, звідки був звільнений наказом Генерального прокурора України № 468ц від 23.03.2015 за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років. Таким чином, з часу виходу на пенсію, він пропрацював в органах прокуратури на прокурорських посадах повних 3 роки (з 10 серпня 2011 року по 10 серпня 2014 року, оскільки був звільнений 26.03.2015). При цьому, на час призначення пенсії його стаж роботи в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах становив повних 13 років. 23.03.2016 року він звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії, у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників. До заяви додав довідку Генеральної прокуратури України про заробітну плату № 18-488зн від 22.03.2016 про підвищення розміру заробітної плати, станом на 01.12.2015. При перерахунку, Закон вимагав також, збільшити розмір пенсії із 86% до 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України про заробітну плату № 18-488зн від 22.03.2016, що зазначено у ст. 50-1 Закону України " Про прокуратуру " № 1789-ХІІ. Його вимоги ґрунтуються на положеннях ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції, яка діяла на момент мого виходу на пенсію (10 серпня 2011 року), з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від ЗО вересня 2015 р. № 763 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505» та від 09 грудня 2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». Проте, відповідач відповідний перерахунок не здійснив.

Дії Відповідача вважаю неправомірними, оскільки відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Ст. 22 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.Позивач вказує що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. Доних, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, та просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на відсутність правових підстав для здійснення перерахунку пенсії про який просить позивач, надала письмові заперечення на позов, які долучені до матеріалів справи.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 10.09.2011 року перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві з 22.12.2004 р. і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» відбулось підвищення заробітної плати працівникам прокуратури.

23.03.2016 р. позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі, яке реорганізоване у Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, з заявою про здійснення перерахунку йому раніше призначеної пенсії з врахування розміру заробітної плати прокурора на посаді, які позивач займав до виходу на пенсію, зазначеної в довідці Генеральної прокуратури України № 18-488зп від 22.03.2016 р.(а.с.13-14).

Відповідачем було відмовлено у здійсненні позивачу перерахунку раніше призначеної пенсії з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким з 01.06.2015 р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у т.ч. Закону України «Про прокуратуру» і пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд приходить до висновку про правомірність таких дій відповідача з наступних підстав.

Позивач працював в органах прокуратури та набув права на пенсійне забезпечення у 2011 році за вислугою років на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час набуття такого права).

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно із частиною 13 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Частиною 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни до цієї ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

З 15.07.2015 набув чинності Закон України "Про прокуратуру" у новій редакції, згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., N 53, ст. 793, N 50, ст. 474; 1995 р., N 11, ст. 71, N 34, ст. 268; 2001 р., N 9, ст. 38, N 44, ст. 233; 2002 р., N 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., N 29, ст. 233, N 30, ст. 247; 2004 р., N 8, ст. 66; 2005 р., N 2, ст. 32, N 6, ст. 132, N 11, ст. 198; 2006 р., N 1, ст. 18, N 19 - 20, ст. 156; 2007 р., N 7 - 8, ст. 66, N 33, ст. 442; 2008 р., NN 5 - 8, ст. 78, N 48, ст. 357; 2010 р., N 37, ст. 497, NN 41 - 45, ст. 529; 2011 р., N 23, ст. 160, N 30, ст. 279; 2012 р., N 12 - 13, ст. 82; 2013 р., N 14, ст. 89, N 21, ст. 208, N 37, ст. 490, N 39, ст. 517; 2014 р., N 11, ст. 132, N 17, ст. 593, N 20 - 21, ст. 745, N 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року N 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (23.03.2016) частини тринадцята та вісімнадцята статі 50-1 Закону України "Про прокуратуру", які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність, у зв'язку з чим, суд вважає, що законодавчо визначені підстави для такого перерахунку з цього часу є відсутніми.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних правовідносин які є предметом розгляду) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

За таких обставин з 15.07.2015 року законодавчо встановлені підстави для перерахунку пенсій працівникам прокуратури скасовані, у зв'язку з чим підстав для такого перерахунку немає.

Посилання позивача на наявність в нього відповідного права на перерахунок пенсії виходячи з Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року по справі № 1-8/2015 № 4-рп/2016 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це рішення винесено з приводу відповідності Конституції інших правових норм.

Норми законодавства, якими скасовано право на перерахунок призначених прокурорам пенсій на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними.

Відмова відповідача у перерахунку позивачу розміру пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав або позбавленням його права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Суд також враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 ( v002p710-99 ) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України ( 254к/96-ВР , здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України ( 384/2011 ) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У спірних правовідносинах Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі, яке реорганізоване у Правобережне об?єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснювало свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутніми в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отриманні копії постанови.

Суддя: С.В. Ладиченко