Справа № 802/867/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/867/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

представника позивача: Лукашенка Є.О.,

представник відповідача: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (умовне найменування НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: військово-лікарська комісія Центрального регіону Міністерства оборони України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач ) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (умовне найменування НОМЕР_2 ), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_1 , умовне найменування НОМЕР_2 , щодо не прийняття рішення про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження громадянином України ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України, укладеного 29.02.2012 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ;

- зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 , умовне найменування НОМЕР_2 , достроково припинити (розірвати) контракт про проходження громадянином України ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України, укладений 29.02.2012 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ( а.с. 2 - 4, 76 -77 ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 лютого 2012 року між громадянином України ( військовослужбовцем ) ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Контракт). Строк дії контракту складає 5 років. В липні 2014 року позивач отримав вогнепальне поранення та проходив лікування. В подальшому ОСОБА_1 направлений командиром військової частини на медичний огляд ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби. У зв`язку з визнанням позивача обмежено придатним до військової служби, останній звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_2 про звільнення його з лав Збройних Сил України за станом здоров`я. Однак, відповідач, посилаючись на п.п. б п. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", відмовив ОСОБА_1 у звільненні останнього з лав Збройних Сил України. Позивач вважає вказану відмову протиправною, оскільки на час подачі ним рапорту обставини, з якими Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" пов`язує наявність особливого періоду, відсутні, а тому відповідачем надано необґрунтовану відмову з посиланням на п.п. «б» п. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Ухвалою суду від 13 червня 2016 року до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено військово-лікарську комісію Центрального регіону Міністерства оборони України( а.с. 1 ).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 14.09.2016, як і в попередні судові засідання, не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, шляхом направлення повістки засобами поштового зв`язку та на електронну адресу відповідача, що вказана ним в документах, що надійшли на адресу суду (а.с. 64, 72, 73 83-84).

Представник третьої особи в судове засідання 14.09.2016 року не з`явився, надав через відділ прийому суду заяву від 08.09.2016 за вх. №18806 про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує (а.с. 82 ). В попередніх судових засіданнях представник третьої особи надав пояснення, в яких підтвердив відомості та висновки, зазначені в Свідоцтві про хворобу №328 ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши доводи позивача, оцінивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

29 лютого 2012 року між громадянином України ( військовослужбовцем ) ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Контракт) (а.с. 5 6).

Відповідно до п. 3 Контракту, контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на п`ять років.

Порядок розірвання та продовження строку дії Контракту визначено у п. 4 Контракту, де зазначено, що сторони зобов`язуються не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту укласти новий або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні з повідомленням причин, зазначених нормативно-правовими актами.

При цьому, пунктом 6 Контракту визначено, що при вирішенні питань, не передбачених цим контрактом, сторони керуються вимогами законів та інших нормативно-правових актів.

Як встановлено судом позивач з лютого 2012 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 .

В подальшому, відповідно до вимог мобілізаційної директиви Генерального штабу ЗСУ від 18.03.2014 №*188, *189 військовій частині НОМЕР_1 надано умовне найменування військова частина - польова пошта НОМЕР_2 , що підтверджується отриманим на запит суду листом за підписом начальника управління оборонного планування - заступника начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 02.09.2016 №116/2/2/14185 (а.с. 85-86).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 03.06.2015, виданого ТВО начальника управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_5 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 12).

Також, судом встановлено, що в липні 2014 року позивач отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин лівого передпліччя та проходив лікування та відновлення в Дніпропетровському ВКГ та ВМКЦ ЦР.

В подальшому, відповідно до розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 542 від 01.04.2016 року, ОСОБА_1 направлений на медичний огляд ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 328 госпітальною ВЛК хірургічного профілю Військово медичного клінічного центру Центрального регіону, на підставі ст. 10в графи II Розкладу хвороб, ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби. Зазначений висновок затверджено 12.05.2016 року постановою штатної ВЛК Центрального регіону ( а.с. 8-9 ).

В зв`язку з зазначеним, позивач 16.05.2016 року звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_2 про звільнення його з лав Збройних Сил України за станом здоров`я. До рапорту позивачем долучено свідоцтво про хворобу №328 ( а.с. 11 ).

Проте, за наслідком розгляду зазначеного рапорту командування військової частини польова пошта № НОМЕР_2 не погодило рапорт та відмовило ОСОБА_1 у звільненні з лав ЗСУ за станом здоров`я, зазначаючи про відсутність підстав, передбачених п.п. б п. 8 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок та військову службу ( а.с. 11 ).

Не погоджуючись з відмовою командування військової частини польова пошта № НОМЕР_2 у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби за станом здоров`я, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, та вирішуючи спір по суті суд керується та виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом б ч.2 ст.26 вказаного Закону визначено, що звільнення зі служби проводиться, серед іншого, військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з п. б ч.6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

При цьому, у відповідності до п.п."б" п. 1 ч.8 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Частиною 9 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Як з`ясовано судом в ході розгляду справи, командуванням військової частини НОМЕР_1 (умовне найменування НОМЕР_2 ) позивачу було відмовлено у звільненні з лав ЗСУ за станом здоров`я, з посиланням на відсутність підстав, передбачених п.п. б п. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Тобто, в даному випадку відповідач, посилаючись на настання особливого періоду, що діє на всій території України, застосував спеціальну норму Закону, яка регулює порядок звільнення військовослужбовців з лав Збройних Сил України у відповідний період.

Суд критично оцінює вищезазначені висновки відповідача та застосування в даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, положень п.п. б п. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Подібне визначення особливого періоду міститься в ст.1 Закону України Про оборону України, відповідно до якого особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з ст.1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду, під час якого згідно п.п. б п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовець звільняється з лав ЗСУ за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо він не висловив бажання продовжувати військову службу, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Суд зауважує, що Указами Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року, №454/2014 від 06.05.2014 року, № 607/2014 від 27.07.2014 року та № 15/2015 від 14.01.2015 року в Україні оголошувалась часткова мобілізація.

Зокрема, 17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ Про часткову мобілізацію №303/2014, пунктом 8 якого встановлено, що він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (Закон України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію набрав чинності 18 березня 2014 року).

Згідно з п.3 вказаного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

З наведеного вбачається, що особливий період настав 18 березня 2014 року та тривав протягом часу мобілізації, строк якої встановлено п.3 Указу Виконуючого обов`язки Президента України Про часткову мобілізацію №303/2014 від 17 березня 2014 року, а саме 45 діб, в період з 18 березня 2014 року по 02 травня 2014 року (45 діб).

06 травня 2014 року Указом Виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 Про часткову мобілізацію оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію набрав чинності 07 травня 2014 року).

У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014 тривалість особливого періоду становила 45 діб: з 07 травня 2014 року по 21 червня 2014 року.

Указом Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014, який затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 22 липня 2014 року (набрав чинності 24 липня 2014 року), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, а тому особливий період тривав 45 діб: з 24 липня 2014 року по 07 вересня 2014 року.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року №15 оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 15 січня 2015 року набрав чинності 20 січня 2015 року), тому тривалість особливого періоду становила 210 діб: з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

З огляду на наведене, суд зазначає, що особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

При цьому, з матеріалів справи судом встановлено, що станом на 16.05.2016 - момент звернення позивача до командування військової частини польова пошта № НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби за станом здоров`я, на підставі свідоцтва про хворобу №328, особливий період в Україні не діяв, а отже відсутня підстава для застосування п.п. б п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що наявність свідоцтва про хворобу №328 з висновком (постановою) про обмежену придатність ОСОБА_1 до військової служби та виявлене позивачем бажання достроково припинити дію Контракту, про що було повідомлено відповідачу рапортом від 16.05.2016, є підставою для припинення ( розірвання ) контракту з ОСОБА_1 на підставі пункту б частини 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Водночас, суд не погоджується з посиланнями позивача на наявну з боку відповідача бездіяльність щодо не прийняття рішення про дострокове припинення (розірвання) контракту, оскільки, як вбачається з поданого ОСОБА_1 рапорту від 16.05.2016, відповідачем фактично було вирішено порушене в рапорті питання, проте не погоджено рапорт та відмовлено в звільненні з лав Збройних Сил України, з посиланням на відсутність підстав, передбачених п.п. б п.8 ч. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Порядок звільнення військовослужбовців з військової служби визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, зокрема щодо правовідносин між сторонами в даній справі він регламентований пунктами 225, 233, 236, 240, 241, 242 Положення.

Слід зауважити, що суд не має права підміняти орган, який уповноважений вирішувати питання щодо припинення ( розірвання ) контракту з військовослужбовцем, оскільки це не є компетенцією суду.

Виходячи з встановлених обставин справи, суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту прав та інтересів позивача є спонукання відповідача до активної поведінки шляхом зобов`язання командування Військової частини НОМЕР_1 (умовне найменування НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 та вирішити питання про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України, укладеного 29.02.2012 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 Заболотного С.В., з урахування вищевикладених висновків суду.

Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем доведено його позицію щодо наявності правових підстав для дострокового припинення (розірвання) контракту про проходження ним військової служби у Збройних Силах України за станом його здоров`я. Разом з тим, суд зауважує, що відповідачем не подано до суду будь яких заперечень на адміністративний позов, з обґрунтуванням правомірності прийнятого рішення.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, відповідно до вищенаведених судом мотивів та обґрунтувань.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову командування Військової частини НОМЕР_1 (умовне найменування НОМЕР_2 ) щодо прийняття рішення про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження громадянином України ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України, укладеного 29.02.2012 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 Заболотного С.В.

Зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 (умовне найменування НОМЕР_2 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 та вирішити питання про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження громадянином України ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України, укладеного 29.02.2012 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 Заболотного С.В., з урахуванням висновків суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна