Справа № 826/27730/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 вересня 2016 року письмове провадження № 826/27730/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Трейдленд»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві
про визнання протиправним та скасування ППР
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдленд» (надалі по тексту - позивач, ТОВ «Трейдленд») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві (надалі по тексту - відповідач), в якій просить визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2015.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податкового кредиту є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду. Через канцелярію суду подав письмові заперечення, в яких проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємством, яке на думку податкового органу, має ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентом є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до податкового кредиту та витрат. Крім того, ДПІ посилається на те, що до перевірки позивач не надав всіх витребуваних документів по взаємовідносинам з контрагентом за перевіряємий період. За таких обставин, податковий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

На підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України ДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Трейдленд» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ПП «Пром-тех-снаб» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014; з 01.09.2014 по 31.11.2014.

В результаті проведення перевірки відповідачем складено акт від 22.04.2015 № 232/1-22-03-25592668.

З акта перевірки вбачається, що за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 ТОВ «Трейдленд» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 654 213 грн.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 встановлено його завищення всього на суму 416 601 грн.

Перевіркою встановлено наявність взаємовідносин між позивачем та ПП «Пром-тех-снаб» за період з 01.07.2014 по 31.07.201 на загальну суму 416 601 грн.

Під час перевірки використано наступні документи : договір підряду на будівельні роботи № П-07-01/14 від01.07.2014; рахунок-фактура; картка рахунку 644, 685 за липень 2014 року. Крім того під час перевірки відповідачем використано акт перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 31.12.2014 № 1847/26-59-22-08/38007002 про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Пром-тех-снаб» з питання дотримання вимог податкового законодавства по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам з контрагентами за період з 01.07.2014 по 30.09.2014.

Позивачем до ДПІ подано лист від 09.04.2014 № 09/04, яким повідомлено, що у зв'язку з підтопленням офісного приміщення відбулося пошкодження первинних документів. До листа додано наказ про створення комісії щодо факту підтоплення офісного приміщення від 09.04.2014 № 4 та акт щодо факту підтоплення офісного приміщення від 029.04.2015 № 1.

08 травня 2015 відповідачем на підставі акта перевірки від 22.04.2015 № 232/1-26-50-22-03-25592668, прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу за порушення п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» всього сумі 624 901,50 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 416 604 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 208 300,50 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, ґрунтується на обставинах :

1) ознаки фіктивності діяльності контрагенти позивача - ПП «Пром-тех-снаб», що встановлені в акті ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 31.12.2014 № 1847/26-59-22-08/38007002 про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Пром-тех-снаб» з питання дотримання вимог податкового законодавства по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам з контрагентами за період з 01.07.2014 по 30.09.2014, «…правочини між ПП «Пром-тех-сніб» та відображеним ним у додатку 5 до податкової декларації з ПДВ «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за період з 01.07.2014 по 30.09.2014 контрагентами-покупцями, не спрямовані на реальне настання правових наслідків. ПП «Пром-тех-снаб» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

2) Не наданням до перевірки всіх первинних документів.

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Чинне законодавство України не містить в собі визначення поняття «безтоварність» (господарської операції).

Разом з тим, Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов'язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов'язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною. Отже, вбачається за можливе прийти до висновку, що фіктивна і «безтоварна операція» є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивне підприємництво це створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб'єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов'язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Частиною 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Відповідно, висновки, в даному випадку, відсутності об'єктів оподаткування ПДВ, до яких прийшов контролюючий орган через призму ознак фіктивності контрагентів позивача, яка (фіктивність) встановлена в інших процесуальних документах, як то акт перевірки позивача, не сприймаються судом як преюдиційна обставина, відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно доводів контролюючого органу про не надання позивачем до перевірки всіх документів , що підтверджують правомірність формування спірних показників податкової звітності, по взаємовідносинам позивача з ПП «»Пром-тех-снаб», суд зазначає наступне.

Зі змісту вступної частини акта перевірки вбачається, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку.

В той же час, представник позивача посилається на те, що податковим органом не направлявся передбачений п.78.1.1 Податкового кодексу України обов'язків письмовий запит із зазначенням порушення позивачем законодавства.

Як зазначено в акті перевірки, у зв'язку із пошкодженням первинних документів ТОВ «Трейдленд», про що повідомлено листом від 09.04.2015 №09/04, перевірка проведена по наявним документам за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 (договір підряду №П-07-01/14 від 01.07.2014, рахунок-фактура, картка рахунку 644, 685 за липень 2014 року, акт перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів міста Києва.

Тобто, всупереч правовому змісту предмету та порядку проведення документальної перевірки (п.п.75.1.2 ст.75 ПК України), відповідачем не проводився у повному обсязі аналіз регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.44.5 ст.44. ПК України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Податкове законодавство забезпечує, таким чином, право платника податків на повноту та обґрунтованість заходу податкового контролю.

Відповідачем було проведено документальну перевірку за відсутності первинних документів бухгалтерського обліку, відповідно до яких здійснювалося формування податкового кредиту по податку на додану вартість.

Під час розгляду даної справи, належним чином завірені копії первинних бухгалтерських та податкових документів по взаємовідносинам позивача з ПП «Пром-тех-снаб» долучено до матеріалів справи.

Дослідивши надані позивачем до матеріалів справи документи по взаємовідносинам з зазначеними вище контрагентами, суд зазначає наступне.

Позивач є юридичною особо, зареєстрований Головним управлінням юстиції у м. Києва, про що видано Свідоцтво про державну реєстрацію від 10.04.1998 № 0008106, код форми власності 2 (приватна), код за .

Взято на податковий облік ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 16.04.1998 за №34 (152), зареєстровано як платника ПДВ з 28.04.1998 відповідно до Свідоцтва про Реєстрацію платника податку від 31.07.2008 №100131632 видане ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 08.

Основний вид діяльності - 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна

Відповідно до договору купівлі-продажу №б/н від 14.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Свириденко А.Б., ТОВ «Трейдленд» було придбано виділену в натурі частку будинковолодіння загальною площею 21761,9 кв.м за адресою - місто Вінниця, вул.600-річчя 17, зареєстровано в реєстрі за номером 399 від 14 червня 2005року.

На підставі проектної документації та АПЗ №107 від 25.04.2007, дозволам (№189/А від 28.08.2007, №98/А від 25.06.2009 з роз'ясненням від 03.08.11), на виконання будівельних робіт по реконструкції приміщень з добудовою у місті. Вінниця, за адресою пр.600- річчя 17, позивачем здійснювалося будівництво торгівельно-розважального комплексу «Мегамолл».

У період, що перевірявся (з 01.07.2014 по 31.07.2014) відносини між ТОВ «Трейдленд» (Замовник) та ПП «Пром-тех-снаб» (Підрядник) базувалися на договорі підряду на будівельні роботи №П-0/- 01/14 від 01.07.2014, згідно до якого здійснювалися окремі види будівельних робіт на наступних умовах:

1. Замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання будівельних робіт за договірною ціною, складеною згідно нормативних документів Держбуду України, по об'єкту: Торгівельно-розважальний комплекс «Мегамолл» м. Вінниця пр.600-річчя 17, у відповідності до вимог затвердженої проектно-кошторисної документації, а також робочих креслень, що передаються підряднику замовником.

1.2. Будівельні роботи об'єкту здійснюватимуться з матеріалів замовника і підрядника за погодженням якості і вартості замовником.

2.1. Договірна ціна робіт, що доручені для виконання підряднику, є періодичною, складається щомісячно на основі обсягів виконаних робіт згідно планів, креслень, проекту КМД переданих та затверджених замовником і є невід'ємною частиною цього договору.

2.1. Договірна ціна робіт, що доручені для виконання підряднику орієнтовно складає 2 500 000 (два мільйони п'ятсот тисяч) гривень з ПДВ.

3.1. Строки виконання будівельних робіт: початок - липень 2014 року, кінець - липень 2014 року.

29 липня 2014 року ПП«Пром-тех-снаб» було виписано рахунок- фактуру №29/07/14-1 на оплату будівельних робіт в сумі 2499606 грн., в т.ч. ПДВ 416601 грн.

29 липня 2014 року позивачем було здійснено авансовий платіж у розмірі 265000 грн., в т.ч. ПДВ - 44166,67 грн.

Подальші розрахунки здійснювалися поетапно, що підтверджується платіжними дорученнями : від 29.07.2014 № 1014 на суму 200 000 грн, від 29.07.2014 № 1015 на суму 65 000 грн, від 05.08.2014 № 1047 на суму 165 000 грн, від 11.08.2014 № 1076 на суму 200 000 грн, від 12.08.2014 №1082 на суму 230 000 грн, від 20.08.2014 № 1112 на суму 120 000 грн, від 20.08.2014 № 1113 на суму 160 000 грн, від 20.08.2014 №1114 на суму 100 000 грн, від 22.08.2014 № 1121на суму 150 000 грн, від 22.08.2014 № 1122 на суму 230 000 грн, від 27.08.2014 № 1128 на суму 232 500 грн, від 27.08.2014 № 1129 на суму 47 500 грн, від 02.09.2014 № 1174 на суму 150 000 грн, від 02.09.2014 № 1175 на суму 79 606 грн, від 02.09.2014 № 1176 на суму 220 000 грн.

ПП «Пром-тех-снаб» було видано ТОВ «Трейдленд» податкову накладна №432 від 29.07.14 - загальна сума 265000 грн., у т.ч. ПДВ 44166,67 грн. за номенклатурою «будівельні роботи».

По факту виконання будівельних робіт сторонами підписано акти приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в за №1.07.14 та за №2.07.14 від 31.07.2014. Узгоджена договірна ціна обґрунтована довідками про вартість виконаних будівельних робіт робіт/та витрати/ форми КБ-3: від 31.07.2014 за 01.07.2014 - 31.07.2014 року б/н, - і складає всього 2499606 грн, в т.ч. ПДВ 416601 грн.

На підставі актів виконаних робіт, з урахуванням сплаченого авансу ПП «Пром-тех-снаб» видана податкова накладна №809 від 31.07.14 загальна сума 2234606,00 грн, в тому числі ПДВ - 372434,33 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва приймає до уваги те, що акт перевірки не містить в собі жодних зауважень до оформлення первинних бухгалтерських та податкових документі. Не містить також акт перевірки і зауважень до змісту та обсягу господарських операцій, що відображені в первинних документах.

Посилання ДПІ на наявність сумнівних операцій між ПП «Пром-тех-снаб» та його контрагентами, судом відхиляються з наступних підстав.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні враховуватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПП «Пром-тех-снаб» оскаржував в судовому порядку дії ДПІ У Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві, пов'язані з проведенням перевірки та складанням акту перевірки від 31.12.2014 за №1847/26-59- 22-08/38007002. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2015 року та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року встановлено, що при проведенні зазначеної перевірки мали місце порушення процедури її проведення. Також зазначено, що висновки акту перевірки не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, а тому не можуть бути підставою для коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту задекларованого ПП «Пром-тех-снаб».

Рух активів по операціях з контрагентом ПП «Пром-тех-снаб» за даними бухгалтерського обліку - відображено по кредиту субрахунку 3.9.1 та дебіту рахунку 1.5 «капітальні інвестиції» (( журнал проводок за 01.07.14-31.05.15 1.5.3.9.1, аналіз рахунку по субконто 6.8.5 за липень 2014 р., журнал проводок 1.5.6.8.5за 01.07.14 р-31.05.115р, аналіз рахунка 1.5 за 01.07.14 р-31.05.15 р., оборотно-сальдова відомість по рахунку 6.8.5 - контрагент ПП «Пром-тех-снаб».

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в зазначених вище документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об'єкту оподаткування по спірній господарській операції, податковий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства контрагентами контрагента позивача (третіми особами в ланцюгу постачання), з якими позивач у взаємовідносини не вступав, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до податкового кредиту та витрат.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. «а» ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових накладних та актів приймання виконаних будівельних робіт дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту та витрат, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Як вже зазначалось, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується дослідженими судом належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, аніж позивач особами, в розумінні ч.4 ст. 70 КАС України, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства контрагентом позивача, внаслідок чого, на думку ДПІ, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до доходу та витрат.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки контрагента позивача ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б контрагентам позивача збільшувались суми грошових зобов'язань по ПДВ, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагент позивача, як юридична особа була внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

В порушення положень ст. 7, Глави 6, ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 128, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдленд» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.05.2015 № ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві.

3. Судові витрати в сумі 9373,52 грн присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдленд» за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Арсірій