Справа № 826/24603/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30 вересня 2016 року № 826/24603/15

Окружний адміністративний суд м. Києва розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №826/24603/15 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" про визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - позивач/ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - відповідач/ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі - третя особа-1/ТОВ «Кредитні ініціативи»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (надалі - тертя особа-2/ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»), в якому з урахуванням уточнень просить суд:

1. Зобов'язати ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винести постанову про закінчення ВП №48272745 з підстав добровільного повного виконання ОСОБА_1 виконавчого документа.

2. Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.09.2015 р. ВП №48272745, яка винесена старшим державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Заяць О.В.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В судове засідання з'явились представники позивача, які позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові, зокрема зазначають про протиправність оскаржуваної постанови ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48272745 від 09.09.2015 р., оскільки остання була винесена відповідачем до спливу терміну встановленого для добровільного виконання виконавчого документу. В той же час, відповідно до пояснень представників позивача, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48272745 від 29.07.2015 р., ОСОБА_1 не отримувала, а отже не мала можливості добровільно виконати виконавчий напис нотаріуса у строк встановлений державним виконавцем.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зобов'язання ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження, останні вказали про погашення ОСОБА_1 заборгованості згідно кредитного договору.

В судове засідання з'явився представник відповідача, який проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить суд в їх задоволенні відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях, зокрема зазначає, що оскаржувана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48272745 від 09.09.2015 р. була винесена державним виконавцем правомірно та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були належним чином повідомлені, при цьому, жодних заяв щодо перенесення розгляду справи або слухання справи за їх відсутності до суду не подавали, про причини неявки суду не повідомляли.

Зважаючи на неявку в судове засідання третіх осіб, а також приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було видано виконавчий напис №3908, відповідно до якого було вирішено звернути стягнення на квартиру НОМЕР_1, загальною площею 127,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 2 457 996,81 грн., що виникла в наслідок невиконання умов Кредитного договору №14-1469/2011 від 23.09.2011 р.

29.07.2015 р. старшим державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Дегтярьовою Ю.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48272745, та встановлено ОСОБА_1 строк на добровільне виконання виконавчого напису №3908 від 19.03.2015 р. до 05.08.2015 р.

Водночас, 09.09.2015 р. у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 у добровільному порядку постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №48272745 від 29.07.2015 р., а також з метою забезпечення виконання виконавчого документу, ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на квартиру НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у межах суми звернення стягнення 2 457 996,81 грн.

Не погоджуючись із винесеною постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48272745 від 09.09.2015 р., вважаючи її протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси позивача, а також вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невинесенні останнім постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з погашенням заборгованості згідно Кредитного договору №14-1469/2011 від 23.09.2011 р., ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №606).

Відповідно до вимог ст.1 Закону №606 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

В той же час, п.4 ч.2 ст.17 Закону №606 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: виконавчі написи нотаріусів.

Статтею 19 Закону №606 визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, зокрема: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.25 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (ч.5 ст.25 Закону №606).

Положеннями ч.1 ст.26 Закону №606 визначено підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, зокрема державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у ст.17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст.18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм, вбачається, що державний виконавець наділений правом вживати заходи примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, в тому числі й виносити постанови про відкриття виконавчого провадження. Більше того, законодавцем встановлений вичерпний перелік підстав для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

В той же час, відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону №606 державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В той же час, згідно ч.1 ст.52 Закону №606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

В ч.1 та ч.2 ст.57 Закону №606 зафіксовано, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що до повноважень відповідача, окрім іншого, належить право накладення арешту на майно боржника, з метою примусового виконання виконавчого документу.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.07.2015 р. на підставі заяви ТОВ «Кредитні ініціативи», ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48272745 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №3908, виданого 13.03.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо звернення стягнення на квартиру НОМЕР_1, загальною площею 210,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 2 457 996,81 грн. та встановлено позивачу строк для добровільного її виконання до 05.08.2015 р.

В той же час, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 09.09.2015 р. з метою забезпечення виконання виконавчого документу, відповідачем було винесено оскаржувану постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №48272745, відповідно до якої було накладено арешт на квартиру НОМЕР_2 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення у розмірі 2 457 996,81 грн.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши в судовому засідання пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 09.09.2015 р. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №48272745 є правомірною та такою, що винесена відповідачем з дотриманням норм чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.25 Закону №606 копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувану та боржникові.

Водночас, ч.1 ст.31 Закону №606 визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст.47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Разом з тим, ч.1 ст.27 Закону №606 визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Водночас, п.4.1.1 Інструкції проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 р. (надалі - Інструкція №74/5) (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток.

Так, відповідно до ч.3 ст.33 КАС України судовий виклик або судове повідомлення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалісті, перекладачів здійснюється рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки, складеного відповідно до ст.34 цього кодексу факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), електронною поштою, телефонограмою, опублікування у друкованому засобі масової інформації.

В той же час, згідно ч.11 ст.35 КАС України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержувати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не була вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №48272745, наданих відповідачем до матеріалів справи, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48272745 від 29.07.2015 р. ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було направлено на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) зазначену у виконавчому написі №3908 від 19.03.2015 р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення №831, однак 03.09.2015 р. вищезазначене поштове відправлення було повернуто на адресу відповідача із зазначенням на довідці причин повернення (досилання): «за закінченням встановленого строку зберігання».

Отже, оскільки поштове відправлення №831, яким на адресу ОСОБА_1 було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48272745 від 29.07.2015 р., було не вручене позивачу з незалежних від відповідача причин, суд приходить до висновку, що вищезазначена постанова є такою, що вручена позивачу належним чином.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що позивачем у строк встановлений державним виконавцем для добровільного виконання виконавчого документу, виконавчий напис, винесений 19.03.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, виконано не було, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови від 09.09.2015 р. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №48272745.

В той же час, як вбачається зі змісту п.8 ч.1 ст.49 Закону №606 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч.3 ст.49 Закону №606 про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону №606 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.2 ст.50 Закону №606).

Тобто, як вбачається з вищевикладеного, у разі фактичного виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, державний виконавець зобов'язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження та в разі накладення арешту на майно боржника, у винесеній постанові про закінчення виконавчого провадження зазначити про його зняття.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №48272745, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а саме виконавчого напису №3908 від 19.03.2015 р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за яким вирішено звернути стягнення на квартиру НОМЕР_1, загальною площею 210,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі 2 457 996,81 грн., останнім було подано до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві заяву (вх.№11236/03-27 від 06.11.2015 р.) про закінчення виконавчого провадження.

З відповідною заявою (вх.№11466/03-27 від 13.11.2016 р.) про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна, накладеного постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №48272745 від 09.09.2015 р. до відповідача зверталась і позивачка.

Однак, як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, що не спростовано представником відповідача, ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було проігноровано подані заяви та додані до них документи, що підтверджують повне погашення позивачем заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі 2 457 996,81 грн., жодних дій щодо закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з квартири НОМЕР_2 що розташована за адресою: АДРЕСА_2, який був накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №48272745 від 09.09.2015 р., відповідачем вжито не було.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача щодо протиправності бездіяльності ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, що полягає у не винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження та не вирішення питання про зняття арешту з квартири НОМЕР_2 що розташована за адресою: АДРЕСА_2, який був накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №48272745 від 09.09.2015 р.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, а також приймаючи до уваги фактичне виконання у повному обсязі виконавчого документу, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №48272745 у відповідності до вимог законодавства.

В ч.1, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.72 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при. дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до положень ст.94 КАС України судовий збір позивачу відшкодовується частково.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 11, 69, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві - задовольнити частково.

2. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №48272745 з підстав повного виконання ОСОБА_1 виконавчого документу у відповідності до вимог законодавства.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Присудити на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. із видатків Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст.185 - ст.187 КАС України відповідно.

Суддя І.А. Качур