Справа № 805/1445/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Крилова М.М.
Суддя-доповідач - Міронова Г. М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року справа №805/1445/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю представника апелянта Панченка Ю.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі № 805/1445/16-а за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році в сумі 2 214 213,62 грн. та пеню у сумі 54 469,66 грн.,

Позивач 25 травня 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод», мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач всупереч положень статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не виконав норматив по створенню 43 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Просив суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році, у сумі 2 214 213, 62 грн. та пеню у сумі 54 469,66 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі № 805/1445/16-а позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» (код ЄДРПОУ № 00191135) на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році, у сумі 2 213 213,62 грн. та пеню у сумі 54469,99 грн. на р/р 0001 в ГУ ДКСУ в Донецькій області, код ЄДРПОУ ГУДКСУ 38033949; МФО 834016; код платежу 50070000, ЄДРПОУ відділення Фонду (стягувача) 13492430.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ст.ст. 18-20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та зазначає, що відповідач належним чином виконав вимоги ст. 19 Закону № 875 та здійснив необхідний комплекс заходів щодо забезпечення нормативу працевлаштування інвалідів, що включає: подання звіту форми № 10-ПІ, щомісячних звітів форми 3-ПН, направлення листів до міського товариства інвалідів з пропозиціями про направлення до підприємства інвалідів для працевлаштування та самостійне працевлаштування інвалідів.

Позивачем на адресу суду надіслано письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в яких просив залишити постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Розгляд просив провести без участі представника позивача.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги і дав додаткові пояснення.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. З огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідач є юридичною особою та зареєстрований у якості роботодавця Донецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів. За період між поданням звітності до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів і розглядом справи товариство внесло зміни до статуту у зв'язку зі зміною форми власності, змінило назву, але визначило себе правонаступником Публічного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» (а.с. 191-233).

Публічним акціонерним товариством «Харцизький трубний завод» подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік (ф. № 10-ПІ), у якому зазначено наступні дані: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 2326 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 50; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 93; фонд оплати праці штатних працівників - 119 773,50 гривень; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 51 493,3 грн. (а.с. 6).

На підставі наведеного звіту позивачем здійснено розрахунок суми по сплаті адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2015 році, відповідно до якого сума адміністративно-господарських санкцій складає 2 214 213,62 грн., сума пені - 54469,66 грн. Вказані розрахунки здійсненні із показником кількості нестворених робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів - 43 особи (а.с. 7).

Колегія суддів вважає хибним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог огляду на наступне.

Відповідно до пунктів першого та п'ятого Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (затверджене Наказом Міністерства соціальної політики України 14.04.2011 року № 129) Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України.

Фонд відповідно до покладених на нього завдань: координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, у тому числі щодо: зокрема, збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; обліку зазначених сум адміністративно-господарських санкцій та пені і використання шляхом надання фінансової допомоги, цільової позики, дотацій на створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів, забезпечення функціонування всеукраїнських, державних, міжрегіональних центрів професійної реабілітації інвалідів і державних центрів соціальної реабілітації дітей-інвалідів, фінансування заходів, спрямованих на фізкультурно-спортивну реабілітацію інвалідів, фінансування витрат на професійну підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку інвалідів та інші заходи, визначені законом.

За змістом статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-12 (надалі - Закон України № 875), саме Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Стаття 19 Закону № 875 встановлює для підприємств (об'єднань), установ і організацій (далі - підприємства) нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону № 875, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Частина 4 статті 20 Закону № 875 передбачає, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідачем не виконані вимоги Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» щодо обов'язкового створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, що є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій до підприємства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком та вважає за необхідне зазначити наступне.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена діючим законодавством, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875 підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Для застосування адміністративно-господарських санкцій до підприємства може слугувати той факт, що підприємством не подавалися протягом року щомісячно до центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН. Такий висновок зробив Верховний Суд України в постановах від 11 червня 2013 року у справі № 21-63а13 та від 11 лютого 2014 року у справі № 21-485а13 і колегія суддів враховує його при розгляді даної справи на підставі абзацу 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України.

Статтею 18-1 Закону № 875 державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Згідно матеріалів справи на підприємстві повинно бути працевлаштовано 93 інвалідів, а фактично працювало 50. Приватним акціонерним товариством «Харцизький трубний завод» протягом всього 2015 року подавались звіти до Краснолиманського та Маріупольського містким центрам зайнятості за формою № 3 ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів (а.с. 28-79).

Також підприємством надсилалася інформація до Міського суспільства інвалідів «Іскра» про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів. У вказаній інформації відповідач просив направляти інвалідів для працевлаштування на підприємство. Крім того, відповідачем надсилалися листи-повідомлення інвалідам для працевлаштування (а.с. 81-84, 85-89).

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем повністю виконано покладений на нього обов'язок по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування відповідних органів, які займаються працевлаштуванням інвалідів, про створення таких робочих місць, а тому відсутня вина відповідача як підстава для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів вважає, що, якщо роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення правопорушення, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць до відповідача.

Суд враховує, що працевлаштуванню інваліда передує створення відповідачем робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць. Вказані вимоги відповідачем виконані в повному обсязі. Суду не надано доказів, що органами працевлаштування спрямовувались інваліди до роботодавця (відповідача), але їм відмовлено в працевлаштуванні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що повідомлення центрів зайнятості про наявність 0,125 ставки по 43 вільних робочих місця для працевлаштування інвалідів доводить нестворення жодного з цих 43 місць.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим оскільки, Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не ставить створення робочого місця в залежність від тривалості робочого часу.

Крім того, в силу статті 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) порядок та умови визначення потреб у зв'язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда.

Таким чином, чинне законодавство України пов'язує виконання підприємствами, організаціями зобов'язань щодо працевлаштування інвалідів саме з наявністю рекомендацій медико-соціальної експертизи, за відсутністю яких підприємство позбавлено можливості самостійно створити необхідне робоче місце для інваліда, насамперед не усвідомлюючи, який саме інвалід, з якими анатомічними дефектами чи нозологічними формами захворювання може звернутися безпосередньо, чи буде направлений з метою працевлаштування.

Суд першої інстанції безпідставно вказав на наявність дискримінації інвалідів, оскільки не врахував той факт, що ПРАТ «Харцизький трубний завод» (всі виробничі потужності, власне, робочі місця) знаходиться у м. Харцизьку, який входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження у відповідності до розпорядження КМУ № 1276-р від 02.12.2015 року.

Тобто, центр зайнятості повинен пропонувати інвалідам ще й перетин лінії розмежування за наявності електронного пропуску, що є загальновідомим фактом.

Колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2015 рік.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі № 805/1445/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році в сумі 2 214 213,62 грн. та пеню у сумі 54 469,66 грн. відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено 30 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко