Справа № 806/1795/16
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/1795/16

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

26 вересня 2016 року м. Житомир Справа № 806/1795/16

Категорія 11.5

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Семенюк М.М. , розглянувши матеріали адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод "Константа" до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгрозакупівля", про зобов'язання зняти арешт та заборону відчуження, -

в с т а н о в и в :

Як вбачається із змісту позовної заяви і доданих до неї документів, позивач просить зняти арешт та заборону відчуження рухомого майна, накладених постановами відповідачів про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна такий знімається за постановою державного виконавця.

Отже, єдиним способом захисту прав заставодержателя у межах виконавчого провадження, де останній не є ані стороною, ані іншим учасником виконавчих дій, є звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Тобто, арешт державним виконавцем майна (в т.ч. і вчинення ним дій, які спрямовані на його застосування) не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору та об'єктом судового захисту є саме право застави майна.

Суд зазначає, що вимоги позивача про звільнення заставленого майна з-під арешту мають цивільно-правову природу і підлягають захисту способами, визначеними Цивільним кодексом України для захисту майнових прав, а вирішення такої справи потребує з'ясування наявності цивільного права на майно у сторін спору.

Як вбачається з матеріалів справи, даний позов про звільнення майна з-під арешту заявлено у зв'язку з наявністю у позивача пріоритетного права звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами. Таким чином, предметом позову у цій справі є спір з іншими кредиторами про захист наявного у позивача переважного права звернення стягнення на майно як заставодержателя, який повинен вирішуватися в порядку цивільного чи господарського судочинства (в залежності від суб'єктного складу сторін спору) згідно з ч.2 ст.114 ЦПК України чи ст.16 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2015 року по справі № 2а/2470/213/12 та в постанові цього ж суду від 16.04.2015 року по справі № 2а-9361/12/0170.

Таким чином, зважаючи на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод "Константа" заявлено вимоги про зняття арешту та заборони відчуження з майна, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції шляхом ініціювання питання про зняття арешту із заставленого майна, а тому, згідно п.1 ч.1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, належить відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод "Константа" .

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо не було подано апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя М.М. Семенюк