Справа № 807/149/16
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 рокум. Ужгород№ 807/149/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання - Шмідзен І.Ю.

за участю: представники сторін в судове засідання не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Повного товариства "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" до Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання протиправним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 26 вересня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 30 вересня 2016 року.

Повне товариство "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" (далі - позивач, ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія") звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (ухвалою суду від 31.08.2016 року, протокольно, внесено до журналу судового засідання, замінено відповідача Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на правонаступника - Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, далі - відповідач), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Хафусової Владислави В'ячеславівни, яким просить визнати протиправним та скасувати рішення № 24588347 від 21.09.2015 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Хафусової Владислави В'ячеславівни Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме рішенням: відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на магазин, що розташований за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Одеська, будинок 5 за суб'єктом: Повне товариство "Міський ломбард ОСОБА_2 і комапнія", податковий номер 36357696 та зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Хафусову Владиславу В'ячеславівну Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України здійснити державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, нежитлове приміщення - магазин, що розташований за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Одеська, будинок 5 за Повним товариством "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія", податковий номер 36357696, згідно ч.5 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тобто у строк, що не перевищує п'яти робочих днів; зобов'язати Ужгородське міськрайонне управління юстиції в особі Міського відділу Державної виконавчої служби зняти арешт із нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Одеська, будинок 5, а саме нежитлового приміщення - магазину (що перебуває в іпотеці Повного товариства "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія", податковий номер 36357696), який накладений згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 4-45854119, винесеної 19.02.2015 року Міським відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (боржник ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Ухвалою судді від 26 вересня 2016 року позовну заяву Повного товариства "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" до Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Хафусової Владислави В'ячеславівни про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії - залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Хафусової Владислави В'ячеславівни № 24588347 від 21.09.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язання державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Хафусової Владислави В'ячеславівни здійснити державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, нежитлове приміщення - магазин, що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Одеська, 5 за Повним товариством "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з невиконанням іпотекодавцем ОСОБА_4, як позивальником, своїх зобов'язань за Договором 1 "Про надання ломбардом фінансового кредиту" № 003131120 від 13.2013 року (укладеного між ОСОБА_4 та ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" у повному обсязі та у строк, іпотекодержатель з метою погашення кредиту, а також процентів за користування кредитом, відшкодування збитків та інших витрат, понесених іпотекодержателем внаслідок невиконання іпотекодавцем, як позичальником зобов'язань по Договору 1, використав своє право на звернення стягнення на заставлене майно, а саме: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (п.3.1.3 Договору 2 Застави майна до Ломбарду (іпотеки)), звернути стягнення на заставлене майно визначене в п.1.3 Договору 2 Застави майна до ломбарду (іпотеки) № 003131120 від 13.11.2013 року: магазин "Геліос", загальною площею 264,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Одеська, 5 та зареєструвати на дане майно право власності за ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія". Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Хафусової Владислави В'ячеславівни № 24588347 від 21.09.2015 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв'язку з наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяжень (арештів) щодо всього майна іпотекодавця ОСОБА_4, що накладені постановою державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 19.02.2015 року № 4-45854119.

26.09.2016 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності та у відповідності до ст. 122 КАС України розгляд справи проведено за відсутності представника позивача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач проти позову заперечив, надавши суду письмові заперечення (лист Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 4-881/15 від 27.04.2016 року), в яких в обґрунтування своєї позиції зазначив, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебуває зведене виконавче провадження № 45199069 з примусового виконання: виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду № 308/17304/13 від 26.11.2014 року, виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду № 308/9531/14 від 30.09.2015 року, судового наказу Ужгородського міськрайонного суду № 308/7071/15 від 06.07.2015 року, постанови Ужгородського міськрайонного суду № 308/11627/15 від 19.10.2015 року. В межах зведеного виконавчого провадження 19.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Оскільки, право по іпотечному договору № 2285 виникло у 2013 році, а найперше судове рішення яке перебуває на виконанні в органі ДВС винесено у 2014 році, то застосування п.1 ч.3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" є неможливим, натомість можливе застосування п.2 ч.3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки позивачем не надано експертного висновку про вартість даного майна, а саме нежитлового приміщення магазину, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Одеська, 5, а також позивачем не зазначено розмір заборгованості боржника перед заставодержателем, отже підстав для неможливості звернення стягнення на дане майно державним виконавцем немає.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, не повідомив суд про причини неприбуття, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, відтак, у відповідності до ст. 128 КАС України розгляд справи проведено за відсутності представника відповідача, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновків про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до умов Договору 1 "Про надання ломбардом фінансового кредиту" № 003131120 від 13.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія", в зв'язку з виникненням у кредитоотримувача перед ПТ " Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" значного боргу, ОСОБА_2, директор ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" вирішив на підставі пункту 3 Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання що є умовою Договору 2 Застави майна до ломбарду (іпотеки) № 003131120 від 13.11.2013 року укладеного між "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" (надалі - іпотекодержатель), від імені якого виступає Відділення № 3, в особі ОСОБА_2, який діяв на підставі Засновницького договору, з однієї сторони, та ОСОБА_4 (іпотекодавцем), який передбачає що у разі невиконання іпотекодавцем, як позичальником, своїх зобов 'язань за Договором 1 у повному обсязі та у строк, іпотекодержатель з метою погашення кредиту, а також процентів за користування кредитом, відшкодування збитків та інших витрат, понесених іпотекодержателем внаслідок невиконання іпотекодавцем, як позичальником зобов'язань по Договору 1. має право звернути стягнення на заставлене майно одним із наступних способів, обраним на власний розсуд, а зокрема: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (п.3.1.3 Договору 2 Застави майна до Ломбарду (іпотеки)), звернути стягнення на заставлене майно визначене в п.1.3 Договору 2 Застави майна до ломбарду (іпотеки) № 003131120 від 13.11.2013 року: магазин "Геліос", загальною площею 264.9кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Одеська, 5 та зареєструвати на дане майно право власності за ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія".

ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" звернулося до Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області з метою державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення - магазин, що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Одеська, 5 за суб'єктом ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія".

21.09.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Хафусовою В.В. винесено рішення № 24588347 Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" відмовлено у державній реєстрації права власності - магазин "Геліос", загальною площею 264.9кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Одеська, 5.

Зі змісту вказаного рішення, ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія", заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, а також щодо всього майна іпотекодавця наявні обтяження (арешти) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№ 6654321, 8843838, 8843941.

Так, зазначені вище обтяження зареєстровані на підставі двох постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постановлених заступником начальника відділу державної виконавчої служби Брезівського районного управління юстиції Одеської області Бубняк Г.О. від 12 серпня 2014 року у виконавчому провадженні № 43903211 та старшим державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області Дерев'янко О.В. від 19 лютого 2015 року у виконавчому провадженні № 45854119, якими накладено арешти на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4, та встановлена заборона на здійснення відчуження будь-якого майна, що належить ОСОБА_4

Враховуючи факт перебування майна, що є предметом іпотеки, під арештом, позивач звернувся до суду з даним адміністративний позовом про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ст. 60 Закону № 606-XIV, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

В силу ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Законом України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1, 3, 4 та 8 ст. 54 Закону № 606-XIV визначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З урахуванням положень ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" та ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання здійснюється за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - іпотекодержателя, який має пріоритет перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Окремо суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим статтею 60 Закону № 606-XIV обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна.

Згідно із ст. 54 Закону № 606-XIV, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Враховуючи наведене, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі України "Про іпотеку" (ст. 1), позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону N 606-XIV.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту ст. 3 Закону України "Про іпотеку" вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна.

При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, право іпотеки щодо нерухомого майна: магазину "Геліос", загальною площею 264,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Одеська, 5, та належить ОСОБА_4 виникло у ПТ "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" у 2013 році, згідно договору № 003131120, в той час як накладення арешту на майно ОСОБА_4 відбулось у 2014-2015 рр.

Таким чином, позивач, як іпотекодержатель, має переважне право на задоволення своїх вимог перед іншими стягувачами цього боржника (іпотекодавця) за рахунок предмету іпотеки, а накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, порушує права позивача.

Арешт та заборона відчуження заставленого майна порушує право заставодержателя на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором, майно арештовано для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем, відтак, арешт такого майна суперечить приписам законодавства, якими регулюється спірні правовідносини, відтак, правові підстави для накладення державним виконавцем арешту на нерухоме майно, яке є предметом застави та передано в іпотеку, відсутні, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію першочергового права на задоволення вимог до боржника за рахунок предмета застави.

При цьому, належним способом захисту порушеного права є скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника (а не виключення майна з акту опису), виходячи з наступного:

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону 606, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту, при цьому, такі вимоги розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року за № 6 (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховвного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року за № 20, судовий захист права здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про виключення майна з опису.

Статтею 1 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що захист порушених прав фізичних осіб є завданням цивільного судочинства, та справи про захист порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин проводиться за правилами іншого судочинства, розглядаються в порядку цивільного судочинства (ч. 1 ст. 15 ЦПК України), тобто, законом цивільний порядок розгляду позовів про виключення майна з опису.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вправі вийти за межі позовних вимог та встановити шлях відновлення порушених прав, свобод чи інтересів у відповідності до положень абзацу другого ч. 2 ст. 162 КАС України, згідно якого - суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності оскарженої постанови, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині скасування такої є обґрунтованими та підлягають до задоволення, та слід визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Дерев'янко О.В. від 19 грудня 2015 року (ВП № 45854119) про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Повного товариства "Міський ломбард ОСОБА_2 і компанія" до Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання протиправним рішення - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції від 19 грудня 2016 року (ВП № 45854119) про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 19.02.2015 року.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С.І. Рейті