Справа № 802/647/16-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/647/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

27 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Білоуса О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: Покотила В.М.,

представника відповідача: Кононова В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Філатея" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2016 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2016 року - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що товариство з обмеженою відповідальністю «Філатея» зареєстроване виконавчим комітетом Вінницької міської ради та перебуває на податковому обліку у Вінницькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

На підставі направлень виданих Вінницькою ОДПІ 27.07.2015 №1683/2202, №1684/2202, №1685/2202, №1686/2202, №1687/2202, №1688/2202 та №1691/2202, згідно ст.. 20, п. 77.2 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України та на виконання наказів Вінницької ОДПІ №2033 від 09.07.2015, №2101 від 21.07.2015, №2239 від 07.08.2015 проведена документальна планова виїзна перевірки ТОВ «Філатея» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 відповідно до затвердженого плану перевірок.

Перевіркою встановлено, що в період який перевірявся позивачем були укладені агентські договори:

- 01.07.2013 ТОВ «Філатея» (принципал) з ТОВ «Світком Торг» (агент) укладеного договір №1/0107А за умовами якого агент надає послуги принципалу щодо укладення угод в інтересах та за рахунок ТОВ «Філатея» стосовно продажу товару. Принципал зобов'язується вчасно і повністю виплатити агенту винагороду, яка визначається Актами виконаних робіт.

- 02.07.2012 ТОВ «Філатея» (принципал) з ТОВ «Спецпідряд Сервіс» (агент) укладеного договір №1/0207А за умовами якого агент надає послуги принципалу щодо укладення угод в інтересах та за рахунок ТОВ «Філатея» стосовно продажу товару. Принципал зобов'язується вчасно і повністю виплатити агенту винагороду, яка визначається Актами виконаних робіт.

- 03.03.2014 ТОВ «Філатея» (принципал) з ТОВ «Салком-2012» (агент) укладеного договір №ТР0303 за умовами якого агент надає послуги принципалу щодо укладення угод в інтересах та за рахунок ТОВ «Філатея» стосовно продажу товару. Принципал зобов'язується вчасно і повністю виплатити агенту винагороду, яка визначається Актами виконаних робіт.

Податковим органом зроблено висновок, що господарські операції по вказаних договорам не здійснювалися та є нереальними, у зв'язку із чим відповідачем занижено зобов'язання з податку на прибуток за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 всього на суму 589535 грн. та занижено податок на додану вартість всього на суму 583572 грн., обґрунтовуючи це наступним.

У ході перевірки контролюючим органом досліджено надані на підтвердження здійснення господарських операцій по зазначеним вище договорам акти виконаних робіт, звіти комерційного агента, податкові накладні та платіжні доручення, однак, на думку відповідача, «у наданих документах не конкретизовано де саме надавалися послуги по розміщенню товарів, не можливо встановити які саме укладалися угоди в інтересах перевіряємого підприємства по рекомендаціям комерційних агентів, а також кому саме реалізовувався товар по рекомендації цього ж агента, тобто послуги не можливо пов'язати з господарською діяльністю ТОВ «Філатея».

Окрім того, формуючи висновки щодо фіктивності господарський операцій позивача із контрагентами, контролюючий орган послався на акт про неможливість проведення зустрічної звірки ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві №1235/26-55-22-08/38650855 від 29.04.2014 (ТОВ «Світком-торг»), акт про неможливість проведення зустрічної звірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №476753-22/3/37634001 від 29.08.2014 (ТОВ «Спец підряд Сервіс») та вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №524/10551/14-к від 04.12.2014 відносно засновника ТОВ «Салкон-2012»).

За результатами перевірки позивача складено Акт №2250/2202/37424362 від 21.08.2015, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог п.п 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п.200.3, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України. Перевіркою за період що перевірявся встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 всього на суму 589535 грн., в тому чисті за 2012 рік - 368987 грн., за 2013 рік - 220548 грн. та заниження податку на додану вартість всього у сумі 583572 грн., у тому числі за вересень 2012 року в сумі 110005 грн., за жовтень 2012 року в сумі 99467 грн., за листопад 2012 року в сумі 60533 грн., за грудень 2012 року в сумі 81411 грн., за лютий 2013 року в сумі 18772 грн., за липень 2013 року в сумі 58850 грн., за жовтень 2013 року в сумі 46037 грн., за грудень 2013 року в сумі 96788 грн., за січень 2014 року в сумі 7434 грн., за лютий 2014 року в сумі 3605 грн. та за червень 2014 року в сумі 670 грн.

На підставі акту перевірки Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією винесене податкові повідомлення-рішення від 12.10.2015:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 583571 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 14589 грн.

- №, яким позивачу збільшено зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в сумі 589535 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 147384 грн.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуванні рішення являються протиправними та необґрунтованими, оскільки прийняті відповідачем з порушенням норм чинного законодавства України. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким, чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійсненні і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 ст. 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку на додану вартість за наявності формально складених, але не достовірних документів або сплати грошових коштів.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені норми ПК України суд зазначає, що для формування податкового кредиту існує декілька підстав, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Частина 2 ст. 9 Закону визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року - первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування.

Підпунктом 14.1.228 п.14.1 ст.14 ПК України дається визначення поняття собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - це витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону № 996-XIV).

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Згідно із підпунктом «а» пункту 201.1 статті 201 ПК платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 201.2 статті 201 ПК).

На виконання вказаної норми ПК Міністерство фінансів України наказом від 1 листопада 2011 року № 1379 затвердило форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної (був чинним на час заповнення податкових накладних у спірних відносинах; далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ.

Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті.

За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у пункті 16 Порядку, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

У ході розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2014 року у справі №524/10551/14-к ОСОБА_4 засновника і директора ТОВ "Салкон - 2012" ТОВ "Інтербут - Центр", ТОВ "Будресурс - К", ТОВ "Санжарк", визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України (повторне фіктивне підприємництво, вчинене за попередньою змовою осіб), проте на підставі п. в, ч. 1 ст. 1, ст.14 ЗУ "про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року звільнено від відбування покарання.

Зокрема, вказаним вироком встановлено, що після реєстрації ТОВ "Салкон - 2012" ТОВ "Інтербут - Центр", ТОВ "Будресурс - К", ТОВ "Санжарк" ОСОБА_4 самостійно підприємницьку діяльність не здійснював, угод фінансового характеру не складав, печатками підприємств не користувався, а реєстраційні і установчі документи зазначених підприємств передав іншим особам.

У постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року (справа № 810/5645/14) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Відповідно до ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, оскільки у справі, яка розглядається, містяться відомості, що засновник та директор ТОВ "Салкон - 2012" ( контрагента ТОВ «Філатея») заперечує свою участь у створенні та діяльності ТОВ "Салкон - 2012", зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, то перевірка та встановлення такої обставини має значення для правильного вирішення спору.

Також, постановою ВАС України від 25 травня 2016 року справа №802/3140/14-а вказано, що первині документи, які стали підставою витрат, та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності, якого встановлена рішенням суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними первинними документами. Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю.

Крім того, відповідно до документів, а саме акти виконаних робіт, агентських договорів та звітів комерційних агентів, які містяться в матеріалах справи, не можливо встановити де надавались послуги по розміщенню товарів, не можливо встановити, які саме укладались угоди в інтересах позивача по рекомендаціях комерційних агентів, а також кому саме кому саме реалізовувався товар, тобто не можливо пов'язати з господарською діяльністю ТОФ "Філатея".

Також, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що агентський договір №1/0107А від 01.07.2013 року укладений між ТОФ "Філатея" та ТОВ "Світком Торг", агентський договір №1/0207А від 02.07.2013 року укладений між ТОФ "Філатея" та ТОВ "Спецпідряд Сервіс" та агентський договір №1/0110А від 01.10.2013 року укладений між ТОФ "Філатея" та ТОВ "Ссалкон - 2012", а також акти виконаних робіт, звіти комерційних агентів ТОВ "Світком Торг", "Спецпідряд Сервіс", ТОВ "Ссалкон - 2012" підписані однією особою, а саме ОСОБА_4 (т.1 а.с.52-91)

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає. що акти прийому передач, акти виконаних робіт. які складені між позивачем та контрагентами, не відповідають вимогам п.1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", складені з порушення п. 2.4 Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року.

Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прийняті податкові повідомлення - рішення є правомірними та прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів щодо протиправності та необґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

З огляду на викладене, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 3 ч. 1 ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Філатея" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Білоус О.В.