Справа № 553/2958/16-а
Суддя: Крючко Н. І.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2958/16-а
Провадження № 2-а/553/94/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.09.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Крючко Н.І.,

при секретарі - Босяк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Полтавського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії, в якому просив визнати неправомірними дії Полтавського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобовязання Полтавського обєднаного Управління пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, починаючи з 1 січня 2016 року, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної (чинної) заробітної плати на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 30.05..2016 року № 18-313/вих.-16, у звязку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько слідчих працівників згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.

В позові позивачем вказувалось про те, що 11 липня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про перерахунок пенсії, призначеної згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням №290 від 20.07.2016 року Відповідачем позивачу відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Позивачем в позові також вказувалось про те, що при прийнятті відповідачем рішення було зазначено положення пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, яким передбачено у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус судів «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про дипломатичну службу», податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника- консультанта народного депутата України, «Про Кабінет Міністрів України», «Про статус народного депутата України», «Про службу в органах місцевого самоврядування».

У рішенні управління зазначено, що починаючи з 1 червня 2015 року, пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, з даним рішенням відповідача позивач не погодився та був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, але надала на адресу суду письмову заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд у відсутність їх представника, позовні вимоги ОСОБА_3 не визнають в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем в обґрунтування позовних вимог вказується ч. 13 ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» із змінами відповідно до Закону України № 1170 VІІІ від 27.03.2014 року, якою визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

В запереченнях стороною відповідача вказувалось про те, що ЗУ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» та ч.18 викладено у такій редакції «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Так, 15 липня 2015 року набув чинності ЗУ «Про прокуратуру» та у відповідності до розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратила чинність із набранням чинності цим Законом положення: ЗУ «Про прокуратуру», п.8 ч.1 ст. 15, ч.4 ст. 16, абз.1 ч.2 ст. 46-2, ст. 47, ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 50, ч.ч.3,4,6,11 ст. 50-1 ч.3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів ( їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, який втрачає чинність з 15.12 .2015 року.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до Управління з заявою про перерахунок пенсії (11 липня 2016 року) ч.13 ст. 50-1 ЗУ «Про Прокуратуру) втратила чинність. Згідно ч. 20 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок призначення пенсій працівникам прокуратури визначаються КМУ.

Відповідачем з огляду на вказані вище норми в письмових запереченнях вказано, що вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» при призначенні пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на КМУ. На час звернення позивача за перерахунком пенсії КМУ відповідний нормативно правовий акт не прийнято.

При цьому, в запереченнях стороною відповідача вказувалось про те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій , у тому числі спеціальних, на загальних підставах , з 01 червня 2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до переліку законів України, в тому числі, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру».

Тобто, з 01 червня 2015 року, пенсії, в порядку та на умовах, визначених Законом України не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, тому з огляду на вказані вище обґрунтування просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши докази та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_4 є таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обовязку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06// Єдиний державний реєстр судових рішень № - 263872).

Так, судом встановлено, що 09.06.2005 року позивачу ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років у розмірі 90% від суми позивача місячної (чинної) заробітної плати на посаді Полтавського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах Полтавської області відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1789-ХІІ), тобто у редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії.

Наказом Генерального прокурора України №392к від 06.06.2007 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Чутівського району Полтавської області за власним бажанням (ст.38 КЗпП) у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», про що зроблений відповідний запис у трудовій книжці.

Відповідно до довідки прокуратури Полтавської області від 30.05.2016 року № 18-313/вих.-16, виданої позивачу, заробітна плата для нарахування пенсії в межах максимальної складає 11 626,44 грн. (а.с. 15).

Поряд з цим, судом встановлено, що 11 липня 2016 року позивач звернувся до Полтавського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про проведення перерахування пенсії у розмірі 90% середньомісячної зарплати, згідно довідки прокуратури Полтавської області № 18-313/вих. -16 від 30.05.2016 року, виданою для пред'явлення в Пенсійний фонд України, згідно Постанови КМУ № 1013 від 09.12.2015 року.

В свою чергу, відповідачем рішенням № 290 від 20.07.2016 року, позивачеві відмовлено у проведенні перерахунку пенсії згідно наданої заяви від 11.07.2015 року у зв'язку з відсутністю у чинному пенсійному законодавстві правових норм щодо проведення перерахунку пенсій.

Приймаючи дане рішення, відповідач послався на пункт 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, яким передбачено у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус судів «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про дипломатичну службу», податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника- консультанта народного депутата України, «Про Кабінет Міністрів України», «Про статус народного депутата України», «Про службу в органах місцевого самоврядування».

У рішенні управління зазначено, що, починаючи з 1 червня 2015 року, пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Так, слід вказати, що умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру". Редакція зазначеної статті змінювалась. Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 цього Закону в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержаної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VІ, який набрав чинності 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 01 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Таким чином з огляду на вищевикладене вбачається, що підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини 13 та 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Так, відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч. 18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

З урахуванням викладеного, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" зміни до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є ч.13 та ч.18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Враховуючи наведене, позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", в редакції, що діяла на час призначення пенсії, а тому дії відповідача щодо обмеження прав позивача під час перерахунку пенсії є неправомірними.

Крім того, вирішуючи питання застосування цього Закону, суд виходить з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

При вирішенні наведеного спору, суд враховує практику Верховного Суду України з наведеної категорії справ, зокрема, яка викладена у постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 10.12.2013 року, від 17.12.2013 року у справі № 21-445а13.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачеві є протиправними, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд приходить до висновку, що зазначений перерахунок має бути проведено за період з лютого 2016 року.

Так, згідно ч.2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 18 серпня 2016 року. Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з лютого 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання незаконними дій відповідача та покладення на нього обов'язку здійснити перерахунок та виплату пенсії, у зв'язку з пропуском строку для звернення до суду, підлягають залишенню без розгляду.

При цьому, суд приходить до висновку, що правовідносини по даній категорії справ розглядаються, в першу чергу, виходячи з правомірності або неправомірності дій органу владних повноважень, строк оскарження яких передбачений КАС України, а тому право на подання позову про захист законних прав та інтересів щодо права, строком давності не обмежується, до даних правовідносин не застосовується.

Враховуючи положення процесуального закону, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені в межах шестимісячного строку давності, в межах заявлених вимог і відповідно до вимог чинного законодавства, тобто з лютого 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17,19, 22, 152 Конституції України, ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", ст. ст. 2, 5, 6, 17, 159-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Полтавського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Полтавського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області відносно ОСОБА_1, під час перерахунку розміру пенсії за вислугою років.

Зобов'язати Полтавське обєднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок щомісячної пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2016 року , виходячи з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 30.05.2016 року № 18-313/вих.-16, у звязку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорько- слідчих працівників згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (№1789-ХІІ) та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум, в іншій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_5