Справа № 826/1731/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 вересня 2016 року № 826/1731/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, відповідач) про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу від 15.01.2016р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням суду його зобов'язано вчинити дії щодо виконання приписів Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил шляхом здійснення перебудови нежитлових будівель та приведення їх до попереднього стану.

Проте, вказані приміщення, в яких згідно з вимогою необхідно здійснити перебудову, ОСОБА_2 не належать і тому здійснити вказану перебудову він не може, про що було письмово повідомлено державного виконавця.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 пояснив неможливість виконання вказаної вимоги з поважних причин, дії державного виконавця щодо накладення штрафу за невиконання рішення суду у строк, є незаконними та необґрунтованими.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що виконавчі дії проведено державним виконавцем у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 КАС України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

На примусовому виконанні у ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-12040/12/2670 від 26.03.2013р. виданого Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов'язання ОСОБА_2 вчинити дії щодо виконання приписів Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил шляхом здійснення перебудови нежитлових будівель та приведення їх до попереднього стану.

Зокрема, державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Вангородським С.М. винесена постанова від 11.04.2013р. ВП №37472914 про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду у 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а також пунктом 3 попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, рішення буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

За невиконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову від 09.12.2015р. про накладення штрафу на боржника та цього ж дня направлено на адресу боржника вимогу щодо зобов'язання виконати рішення суду.

В подальшому, 15.01.2016р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі у зв'язку з невиконанням рішення суду та на адресу боржника повторно направлено вимогу державного виконавця щодо зобов'язання виконати рішення суду.

У зв'язку із тим, що виконавчий лист №2а-12040/12/2670 виданий Окружним адміністративним судом міста Києва 18.03.2013р., боржником у встановлений державним виконавцем строк добровільно не виконаний, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження керуючись п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв'язку з неможливим виконанням рішення суду без участі боржника.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - віл сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк для виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

З огляду на вищевикладене обумовлюється висновок про те, що обов'язковою умовою накладення штрафу є відсутність поважних причин для невиконання вимог державного виконавця.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010р. № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» з відповідними змінами, роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16.07.2013р. у справі №758/7803/13-ц позов ВАТ «Петрівський завод СМІК» до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, припинення права власності та визнання права власності на об'єкти нерухомості - задоволено повністю, витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 та передано ВАТ «Петрівський завод СМІК» нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33, що складається з будівлі «галереї приймального відділення глини» - літера «Ц», загальною площею 173,7 кв.м.; будівля котельної - літера «Х», загальною площею 1708,20 кв.м.; будівля трансформаторної підстанції - літера «К», загальною площею 96,40 кв.м.; будівля формовочного цеху, приймального відділення глини, тунельної сушки, тунельної печі - літера «А», загальною площею 4801,40 кв.м.; припинено право приватної власності ОСОБА_2 на дані нежитлові приміщення та визнано право власності на вказані приміщення за ВАТ «Петрівський завод СМІК».

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.08.2015р. право власності на вказані приміщення зареєстроване за ТОВ «Інвіткас».

Таким чином, на час винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду, вказані приміщення, в яких згідно з вимогою необхідно здійснити перебудову, ОСОБА_2 не належали, що позбавляло його об'єктивної можливості виконати вимоги постанови Окружного адміністративного суду міста Києва №2а-12040/12/2670 від 15.02.2013р., про що було письмово повідомлено державного виконавця.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з матеріалів виконавчого провадження ВП №37472914, наданих відповідачем до суду, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва №2а-12040/12/2670 від 15.02.2013р., на виконання якої видано виконавчий лист від 26.03.2016р. скасована ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014р., а провадження у даній адміністративній справі закрито.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваної постанови відповідач був обізнаний про те, що рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ і на виконання якого відкрито ВП №37472914, скасоване, а отже, не підлягає примусовому виконанню, тому постанова відповідача про накладення штрафу від 15.01.2016р. ВП №37472914 винесена необґрунтовано.

В той же час, позивач просить суд визнати протиправними дії та скасувати постанову про накладення штрафу від 15.01.2016р., проте які саме дії державного виконавця позивач вважає протиправними він не зазначає.

Таким чином, в силу положень ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за доцільне визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу від 15.01.2016р. ВП №37472914.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов'язок і не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх часткового задоволення.

Беручи до уваги вимоги ч. 1 та ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частити вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про накладення штрафу від 15.01.2016р ВП №37472914.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко