Справа № 643/19937/15-а
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 р.Справа № 643/19937/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2016р. по справі № 643/19937/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Московському районі м. Харкова, в якому просила: визнати незаконною відмову відповідача перерахунку її пенсії, включаючи суми індексації заробітної плати, грошових винагород, премій, які входили до складу відпускних, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення в заробітну плату для призначення пенсії згідно із Законом України «Про державну службу»; зобов'язати відповідача перерахувати їй пенсію з дати нарахування в розмірі 90 % на підставі довідок № 9-24/129 від 08.12.2015 року та № 9-69/39 від 08.12.2015 року, врахувавши при цьому суми індексації заробітної плати, грошові винагороди, премії, які входили до складу відпускних, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення в заробітну плату для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2016 року вищезазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону України Про державну службу, п. 5 Прикінцевих положено Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213 - VІІІ, КАС України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України у Московському районі м. Харкова, як особа, якій з 20.08.2009 року призначена і виплачується пенсія за віком згідно Закону України Про державну службу. При призначенні пенсії до сум заробітку для призначення пенсії не були включені суми отримуваної позивачем матеріальної допомоги, допомоги на вирішення соціальних питань та суми індексації заробітної плати, на які фактично були нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески (на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування).

08.12.2015 року позивачка звернулася до Управління Пенсійного Фонду України у Московському районі м. Харкова з письмовою заявою про нарахування їй пенсії з урахуванням усіх видів заробітку, на які відповідно до законодавства нараховувалися страхові внески та надала довідку про складові її заробітної плати, проте, рішенням Управління Пенсійного Фонду України у Московському районі м. Харкова № 1254/Б-3 від 14.12.2014 року їй відмовлено в задоволені заяви, що і стало підставою звернення до суду.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 37 Закону України Про державну службу (який діяв на час звільнення позивача), пенсія державним службовцям призначається в розмірі 90 % від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України Про оплату праці встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України Про державну службу передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріальна допомога на оздоровлення входила до системи оплати праці державного службовця.

Статтею 66 Закону України Про пенсійне забезпечення врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої зазначеної статті до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України від 26.06.1997 року № 400/97 ВР Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно зі статтею 41 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Така правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11 та у постанові від 28.05.2014 року у справі № 21-97а13.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, грошова винагорода за державну сумлінну безперервну працю включаються в заробіток (дохід) державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Судом встановлено, що згідно довідки про складові заробітної плати від 08.12.2015 року № 9-69/39, ОСОБА_1 в період з серпня 2006 року по липень 2009 року були нараховані та виплачені матеріальна допомоги на оздоровлення у сумі 16604 грн. матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 27497,97 грн., індексація заробітної плати в розмірі 1429,66 грн. Сума заробітної плати на яку нараховується страховий внесок на загальнообовязкове пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, становить 219915,72 грн. На всі виплати, включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообовязкове пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування .

Таким чином, позивачка має право на перерахунок пенсії, з урахуванням сум виплат, з яких було фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування , зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати.

Між тим, при ухваленні рішення судом було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з позовом 17.12.2015 року із вимогами щодо захисту її порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи дату звернення позивачки до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивачка просить суд захистити її права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивачки підлягають захисту з 17.06.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Приймаючи рішення про поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовом суд першої інстанції не навів підстав для його поновлення.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст. 99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до 17.06.2015 р. підлягає скасуванню, а позовні вимоги в зазначеній частині підлягають залишенню без розгляду.

В іншій частині постанова Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2016 року в частині задоволення позовних вимог з 17.06.2016 року відповідно положень ст. 200 КАС України підлягає залишенню без змін, підстави для її скасування відсутні.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно правовим обґрунтуванням

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 197 п. 4 ст. 198, 200, 203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України у Московському районі м. Харкова - задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2016 року по справі № 643/19937/15-а скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Московському районі м. Харкова про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова перерахувати ОСОБА_1 пенсію з дати нарахування в розмірі 90 % на підставі довідок № 9-24/129 від 08.12.2015 року та № 9-69/39 від 08.12.2015 року, врахувавши при цьому суми індексації заробітної плати, грошові винагороди, премії, які входили до складу відпускних, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення в заробітну плату для призначення пенсії згідно ЗУ «Про державну службу» за період до 17.06.2015 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Московському районі м. Харкова про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова перерахувати ОСОБА_1 пенсію з дати нарахування в розмірі 90 % на підставі довідок № 9-24/129 від 08.12.2015 року та № 9-69/39 від 08.12.2015 року, врахувавши при цьому суми індексації заробітної плати, грошові винагороди, премії, які входили до складу відпускних, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення в заробітну плату для призначення пенсії згідно ЗУ «Про державну службу» за період до 17.06.2015 року. - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2016 року по справі № 643/19937/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4