Справа № П/811/474/16
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"14" вересня 2016 р. справа № П/811/474/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Дурасової Ю.В.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 р. у справі № П/811/474/16

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, -

встановив:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- винести ухвалу про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виконання Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 p., прийнятої в адміністративній справі №П/811/180/16 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування рішень атестаційних комісій, наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яка виразилася у невидачі позивачеві належно оформленої трудової книжки 24.02.2016р. у день його звільнення з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України;

- стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь позивача середнього заробітку в сумі 22 346,73 грн. за затримку, з його вини, видачі позивачеві трудової книжки за весь час вимушеного прогулу з 25.02.2016р. по 27.04.2016р. включно;

- у випадку прийняття судом судового рішення про задоволення позовних вимог, просив звернути його до негайного виконання; зобов'язати відповідача подати звіт про його виконання відразу після отримання його копії, про що окремо зазначити у резолютивній частині судового рішення; постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення директора відповідача до відповідальності.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що постановою в справі від 07.06.2016 р. вже встановлена відсутність бездіяльності відповідача у невиконанні постанови

Кіровоградського окружного адміністративного суду, винесеної в адміністративній справі №П/811/180/16. Відповідачем вживали всі необхідні заходи для вручення позивачу трудової книжки, тому перші два пункти позовних вимог не підлягають задоволенню. Інші позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від первісних, у задоволенні яких відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції не врахував правові позиції, які містилися у позові від 04.05.2016р. За змістом постанови КОАС від 17.03.2016 р. було стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за 17 днів, тобто за період з 25.02.2016р. по 12.03.2016р. включно.

Про порушення своїх прав позивач дізнався 28.04.2016 p., коли він перебував на співбесіді в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України і не був ознайомлений з наказом голови Національної поліції України про його поновлення на службі в поліції.

Відповідно до п. 13, ч. 1 ст. 22 Закону України «Про національну поліцію» (далі -Закон), керівник поліції приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, визначеному законодавством про працю, працівників центрального органу управління поліції. Згідно з ч.3 ст. 61 Закону, за поліцейськими зберігаються всі права, визначені для громадян України Конституцією та законами України, крім обмежень, встановлених цим та іншими законами України.

Оскільки спеціальним Законом передбачена можливість субсидіарного застосування законодавства про працю при звільненні зі служби поліції, то порядок стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача визначається нормами КЗпП України.

На підставі ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Ні норми КАС України, ні норми КЗпП України, ні норми Конвенції не передбачають обчислення строків робочими днями.

З огляду на те, що постанова КОАС від 17.03.2016 р. до цього часу не виконана, то за період з 13.03.2016р. по 04.05.2016р. включно утворилася заборгованість відповідача-1 перед позивачем в розмірі 18799,63 грн. (53 дні*354,71 грн.). Розмір заборгованості збільшиться за період розгляду і вирішення судом цієї справи.

На порушення ч.1 ст.72 КАС України суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не врахував, що станом на 08.06.2016 р. постанова КОАС від 07.06.2016 р. по адміністративній справі №П/811/180/16 ще не набрала законної сили, а тому встановлені нею обставини не звільняються від доказування.

Судом не враховано, що платіжним доручення №160 від 05.05.2016 р. відповідач перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 6 030,07 грн., які підлягали стягненню на його користь за період з 25.02.2016 р. по 17.03.2016 p., а не за період, який був предметом позову у справі №П/811/474/16.

На підставі ч.5 ст.48 КЗпП України порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3, п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За нормами ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У відповідності до абз. 2 п. 2.27 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110 (далі -Інструкція), днем звільнення вважається останній день роботи.

На підставі п. 4.1 Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Відповідач протиправно не видав позивачеві трудову книжку в день звільнення 24.02.2016 p., а також не надіслав її поштою, у порядку, встановленому п. 4.2 Інструкції.

Трудова книжка була видана позивачеві лише 27.04.2016 p., що підтверджується розпискою позивача.

Середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 25.02.2016 р. по 27.04.2015 р. включно (63 дні), який має бути стягнутий з відповідача, у зв'язку з затримкою, з його вини, видачі позивачеві трудової книжки дорівнює 22346,73 грн. (63дні*354,71грн.).

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не враховано, що у матеріалах справи були відсутні докази отримання позивачем листа ДВБ НПУ від 22.02.2016 p., листів від 10.03.2016 р. та від 14.03.2016 p., а також аудіозаписи телефонних розмов з позивачем, про які йдеться у тексті оскаржуваної постанови.

Судом при прийнятті оскаржуваної постанови використано у якості доказів пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які не мали процесуального статусу сторін, третіх осіб, їхніх представників та не були допитані у судовому засіданні в якості свідків, що не дозволило у законному порядку встановити їхні особи та правдивість цих пояснень.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову; відреагувати на численні грубі порушення суддею КОАС ОСОБА_4 норм процесуального та матеріального права при розгляді та вирішенні ним цієї адміністративної справи, шляхом постановлення окремої ухвали в порядку, передбаченому ст.ст.166, 208 КАС України.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 17.03.2016p. проголошено вступну та резолютивну частини постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду, винесеної в адміністративній справі №П/811/180/16 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, ДВБ Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова була допущена до негайного виконання в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 6030,07 грн.; поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 25.02.2016 року (а.с.5-9).

10.05.2016 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Національної поліції України задоволено частково. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 р. по справі №П/811/180/16 - скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 18.02. 2016 р. №110 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки за п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновлено підполковника ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 25.02.2016 року;

- стягнуто з ДВБ Нацполіції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 25.02.2016 р. по 17.03.2016 р. у розмірі 5320 грн. 65 коп., відрахувавши з цієї суми податки і збори (а.с. 42-43).

Судом встановлено, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 р. у справі № П/811/180/16 відмовлено в задоволенні заяви, поданої у порядку ч.9 ст.267 КАС України, у якій позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яка полягає у невиконанні постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду, винесеної в адміністративній справі №П/811/180/16 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування рішень атестаційних комісій, наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в частині виплати позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 6030,07 грн.;

- визнати порушення прав позивача на поновлення відповідачем 18.03.2016 р. від відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 6030,07 грн.;

- зобов'язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України негайно виконати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду, винесену в адміністративній справі №П/811/180/16 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування рішень атестаційних комісій, наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в частині виплати позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 6030,07 грн.;

- звернути до негайного виконання постанову суду у цій справі;

- зобов'язати Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України подати звіт про виконання постанови суду відразу після отримання її копії, про що окремо зазначити у резолютивній частині постанови.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у задоволенні вимоги позивача у цій справі - винести ухвалу про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки невиконання Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 p. слід відмовити, оскільки:

- судом в постанові від 07.06.2016р. вже встановлена відсутність бездіяльності відповідача у невиконанні постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 p. у справі №П/811/180/16;

- наказом Національної поліції України від 20.04.2016р. №248 о/с на виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 р. №П/811/180/16 скасовано наказ Національної поліції України від 18.02.2016 р. №110 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 з 24.02.2016 року зі служби в поліції за п.п.5 (через службову невідповідність) ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" та поновлено заявника на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області з 25.02.2016 року;

- платіжним доручення №160 від 05.05.2016 р. Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України перераховано на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 6030,07 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2016 р. наказом Національної поліції України № 110 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 24 числа того ж місяця на підставі п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

22.02.2016р. позивача було попереджено про необхідність прибути 24.02.2016р. на 10:00 год. до відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України для проведення повного та остаточного розрахунку (а.с.32-33).

Позивач у визначений термін до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України не з'явився, а тому 24.02.2016р. начальником ВКЗ та ОП направлено трудову книжку та військовий квиток позивача до Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з вимогою вручити трудову книжку та військовий квиток особисто позивачу під розписку (а.с.34).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач не міг направити трудову книжку поштою, оскільки не було письмової згоди позивача стосовної направлення її поштою.

На підставі викладеного та акту від 09.03.2016 року про повідомлення ОСОБА_1 щодо отримання трудової книжки та довідки (взамін військового квитка) Управлінням внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України 09.03.2016р. по телефону(а.с.35), листів від 10.03.2016р. №127/42-11/01-2016 (а.с.36), №139/42-11/01-2016 від 14.03.2016р. (а.с.37), письмових пояснень старшого діловода канцелярії управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_2 (а.с. 44), інспектора з режиму секретності управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, ОСОБА_3 (а.с.45) суд першої інстанції дійшов до висновку, що Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України та Управлінням внутрішньої безпеки в Кіровоградській області ДВБ Національної поліції України вживались всі необхідні заходи для вручення позивачу трудової книжки.

Тому, суд першої інстанції дійшов до висновку також про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, що виразилася у невидачі позивачеві належно оформленої трудової книжки 24.02.2016р., тобто в день його звільнення з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Оскільки інші позовні вимоги позивача є похідними від первісних, суд першої інстанції також дійшов до висновку про відмову у задоволенні позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності щодо невидачі в день звільнення трудової книжки та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 18.03.2016 р. по 28.04.2016 р., з наступних підстав.

Відповідно до п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом наказ Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93р. N58 (далі - Інструкція №110), у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Згідно п.4.2 Інструкції якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то

власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Національної поліції України від 18.02.2016 року №110 позивача було звільнено з посади з 24.02.2016 року на підставі п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

Будь-які відомості про те, що позивач на час звільнення - 24.02.2016 року був відсутній на робочому місці в матеріалах справи відсутні.

Докази, на які посилається суд першої інстанції та які, на думку суду першої інстанції, підтверджують повідомлення позивача 22.02.2016 року про необхідність прибути 24.02.2016 р. о 10:00 (а.с.32-33) до відповідача не свідчать про доведення цих відомостей до позивача та не передбачені Інструкцією.

Натомість в матеріалах справи наявний супровідний лист відповідача про направлення трудової книжники позивача та довідки (взамін військового квитка) від 24.02.2016 року №1358/42-02/16 (а.с.34) за місцем роботи позивача.

Трудову книжку та довідку (взамін військового квитка) було отримано позивачем лише 27.04.2016 року, про що свідчить копія розписки позивача в матеріалах справи (а.с.40).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства щодо видачі позивачеві належно оформленої трудової книжки у день його звільнення з посади.

Також колегія суддів зазначає, що встановлені судом першої інстанції обставини не свідчать про дотримання відповідачем встановленого порядку видачі трудової книжки під час звільнення працівника.

Отже, позов в частині визнання бездіяльності відповідача щодо невидачі позивачеві належно оформленої трудової книжки у день його звільнення з посади неправомірною є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до стаття 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Наказом Національної поліції України від 20.04.2016 р. №248 о/с на виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 р. №П/811/180/16 скасовано наказ Національної поліції України від 18.02.2016 р. №110 о/с у частині звільнення позивача з 24 лютого 2016 року та поновлено його на посаді з 25 лютого 2016 року.

Відповідно до витягу з наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції від 29.04.2016 року №58 о/с по особовому складу Департаменту внутрішньої безпеки позивача на підставі рапорту від 28.04.2016 року було призначено старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу оперативного моніторингу (за рахунок посади заступника начальника відділу оперативного забезпечення) управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області з посадовим окладом 2700 гривень.

З наведеного вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу вже було стягнуто на користь позивача судовими рішеннями у справі №П/811/180/16 за період з 25.02.2016 року 17.03.2016 року, а позивача фактично було поновлено на посаді 29.04.2016 року.

Отже, час затримки виконання судового рішення у справі №П/811/180/16 в частині поновлення позивача посаді тривав з 18.03.2016 року по 28.04.2016 року.

Таким чином, відповідно до положень статті 236 КЗпП України позивачу підлягає відшкодуванню заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді.

Вказаний висновок узгоджується висновками Верховного Суду України, наведеними постанові від 23 червня 2015 року по справі №2а-3138/10/0370

Так, в постанові від 23 червня 2015 року у справі №2а-3138/10/0370 Верховний Суд України зазначив, що «постанова Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року в частині поновлення ОСОБА_1 на державній службі добровільно виконана ДМСУ шляхом прийняття наказу лише від 2 жовтня 2012 року № 1967-к "По особовому складу митних органів", колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.»

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Із пункту 5 зазначеного Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції від 20.05.2016 року №241 загальна сума доходу позивача за період з грудня 2015 року по січень 2016 року становила 14 898,00 грн., тобто середній заробіток позивача складає 354,71 грн. на день. (14 898,00 грн./42).

Отже, відповідач має відшкодувати позивачу заробіток за час затримки виконання судового рішення у справі №П/811/180/16 в частині поновлення на посаді в сумі 10 641,30 грн. (354,71 грн.*30днів).

Щодо інших позовних вимог колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення, на підставі наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Посилання позивача на положення статті 235 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судовими рішеннями у справі №П/811/180/16 позивача було поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Саме відшкодування позивачу середнього заробітку відповідно до положень статті 236 КЗпП України за затримку виконання судового рішення у справі №П/811/180/16 є належним способом захисту порушених прав позивача у цій справі. Судове рішення в цьому випадку не підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду цієї справи помилково були враховані обставини, встановлені судом в постанові Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 року у справі №П/811/180/16, яка згодом ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2016 року була залишена без змін, оскільки на час розгляду цієї справи постанова суду від 07.06.2016 року у справі №П/811/180/16 не набрала законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.208 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 166 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для прийняття окремої ухвали щодо посадових осіб відповідача та зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Також колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо прийняття окремих ухвал щодо суддів першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 р. у справі № П/811/474/16 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яка виразилася у невидачі ОСОБА_1 належно оформленої трудової книжки 24.02.2016р. у день звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 10641 грн. 30 коп. за період з 18.03.2016 року по 28.04.2016 року - час затримки виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 p. у справі №П/811/180/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: Ю.В. Дурасова