Справа № 816/965/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/965/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Скорика С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"
до відповідача Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
про скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

23.06.2016 Публічне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ" (надалі позивач або ПАТ "АвтоКрАЗ") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення від 04.04.2016 №/448, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робі, послуг) у сумі 44730,00 грн, з яких: за податковими зобовязаннями 35784,00 грн та 8946,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушені права та інтереси ПАТ "АвтоКрАЗ" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне донарахування грошового зобовязання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робі, послуг); посилався на те, що господарські операції з Товариством з обмеженою відповідальністю "Електровік-Сталь" (надалі ТОВ "Електровік-Сталь") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВП "Домна" (надалі ТОВ "ВП "Домна") носили реальний, товарний характер і підтверджені належним чином оформленими первинним документами бухгалтерського обліку.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на відомості, встановлені документальною позаплановою виїзною перевіркою ПАТ "АвтоКрАЗ" та викладені в акті перевірки від 21.12.2015 №387/16-03-22-05-12/0588735.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час судового розгляду, ПАТ "АвтоКрАЗ" () зареєстроване у якості юридичної особи, перебуває на податковому обліку у Кременчуцькій ОДПІ /а.с. 114-118 т. І/.

У період з 08.12.2015 по 14.12.2015 посадовими особами Кременчуцької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "АвтоКрАЗ" з питань дотримання вимог податкового законодавства, зокрема по взаємовідносинам з ТОВ "Електровік-Сталь" та ТОВ "ВП "Домна" за листопад 2014 року.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 21.12.2015 №387/16-03-22-05-12/0588735 /а.с. 4-13 т. ІІ/, у якому зафіксовано порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого ПАТ "АвтоКрАЗ" занижено податок на додану вартість у сумі 35784,00 грн за листопад 2014 року /а.с. 4-13 т. ІІ/.

На підставі зазначеного акта перевірки 04.04.2016 Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/448 від 04.04.2016, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робі, послуг) у сумі 44730,00 грн, з яких: за податковими зобовязаннями 35784,00 грн та 8946,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями /а.с. 13 т. І/.

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням від 04.04.2016 №/448 та звернувся з адміністративним позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню від 04.04.2016 №/448, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що підставою для збільшення ПАТ "АвтоКрАЗ" грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робі, послуг) у сумі 35784,00 грн стало встановлення контролюючим органом віднесення позивачем до податкового кредиту вказаної суми по взаємовідносинах з ТОВ "Електровік-Сталь" та ТОВ "ВП "Домна".

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спірні правовідносини сторін стосуються права платника ПДВ на податковий кредит.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення ґава платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" звернув увагу судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.11.2014 між ПАТ "АвтоКрАЗ" (за текстом договору Покупець) та ТОВ "Електровік-Сталь" (за текстом договору Продавець) укладено договір купівлі-продажу №856/14 /а.с 68-71 т. І/.

За умовами пункту 1 Договору Продавець зобовязаний поставити і передати у власність Покупця товар згідно із специфікаціями.

03.11.2014 складено специфікацію №1 на поставку товару від ТОВ "Електровік-Сталь", м. Дніпропетровськ, на адресу ПАТ "АвтоКрАЗ", м. Кременчук, а саме: 500 кг дроту алюмінієвого марки В65 7,8мм /а. с. 72, т. І/.

Підтверджуючи факт придбання у ТОВ "Електровік-Сталь", позивачем надано рахунок-фактуру, платіжне доручення, видаткову та податкову накладні, прибутковий ордер, сертифікат якості /а.с. 73-75,77-78, 82-83 т. І/.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що транспортування товару здійснювалось власним автомобільним транспортом з м. Дніпропетровська до м. Кременчук, на підтвердження чого надав копії товарно-транспортної накладної, наказу про службове відрядження водія ПАТ "АвтоКрАЗ" та витяг з книги реєстрації довіреностей /а.с. 76, 79-81 т. І/.

20.08.2013 між ПАТ "АвтоКрАЗ" (за текстом договору Покупець) та ТОВ "ВП "Домна" (за текстом договору Продавець) укладено договір купівлі-продажу №655/13 /а.с 90-93 т. І/.

За умовами пункту 1 Договору Продавець зобовязаний поставити і передати у власність Покупця товар згідно із специфікаціями.

Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом Покупця (пункт 3.1 Договору).

Відповідно до додаткової угоди №7 від 17.11.2014 позивач придбав у ТОВ "ВП "Домна" полосу г/к 4х40 та полосу г/к 8х40 /а.с. 94 т. І/.

Підтверджуючи факт придбання у ТОВ "ВП "Домна", позивачем надано рахунок-фактуру, платіжне доручення, видаткову та податкову накладні, товарно-транспорту накладну, прибутковий ордер, сертифікат якості /а.с. 95-97, 99-100 т. І/.

На підтвердження факту транспортування придбаного товару позивачем надано копію товарно-транспортної накладної, відповідно до якої встановлено, що пунктом навантаження є Камишуваха СОУ 22, Запорізька область та пунктом розвантаження вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область /а.с. 98 т. І/. Факт транспортування товару також підтверджується витягом з журналу контролю вїзду (виїзду) автотранспорту через АКПП №2 /а.с. 101-103, т. І/.

На підставі зазначених господарських операцій позивачем сформовано податковий кредит у сумі 35784,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Як вище зазначено, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Таким чином, всі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення, які за змістом та формою відповідають наведеним вище вимогам закону та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. Тому усі докази мають оцінюватися судами окремо та в їх сукупності.

У матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні договорів позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Суд враховує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Посилання податкового органу на наявні порушення при заповненні товарно-транспортних накладних, зокрема на те, що в товарно-транспортних накладних відсутні код автомобільного перевізника, код підприємств підприємства вантажоодержувача та вантажовідправника, номери дорожніх листів вантажних автомобілів, відомості про вантажно-розвантажувальні операції, печатка ПАТ "АвтоКрАЗ" реквізити "пункт навантаження" та "пункт розвантаження", адреси навантаження та розвантаження, не можуть слугувати підставою для висновку про нереальність господарської операції, оскільки відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 "Щодо підтвердження даних податкового обліку" документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно з пунктом 8.26 Правил вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.

Підпунктом 11.1 пункту 11 Правил № 363 визначено, що товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів.

З огляду на викладене окремі недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків.

Отже, наданими позивачем документами, зокрема договорами, рахунками-фактури, платіжними дорученнями, видатковими та податковими накладними, прибутковими ордерами, сертифікатами якості, товарно-транспортними накладними, витягами з книги реєстрації довіреностей та з журналу контролю вїзду (виїзду) автотранспорту, у повній мірі підтверджено реальність господарських операцій з контрагентами, а також підтверджено використання придбаного товару у власному виробництві (а.с. 161-237 т. ІІ).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на узагальнену податкову інформацію контролюючих органів стосовно діяльності контрагентів позивача, оскільки можливі порушення порядку здійснення господарської діяльності ТОВ "Електровік-Сталь" та ТОВ "ВП "Домна" не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, оскільки відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Слід зазначити, що у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 у пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. Такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

На підставі викладеного суд дійшов висновку про правомірне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робі, послуг) на суму 35784,00 грн за листопад 2014 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, при цьому, відповідачем не доведено, що відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, визначених законом.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення від 04.04.2016 №/448 є правовим актом індивідуальної дії, яке відповідно до повноважень суду, встановлених частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.04.2016 №/448.

Отже, позовні вимоги ПАТ "АвтоКрАЗ" є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області 04.04.2016 №/448.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (ідентифікаційний код 05808735) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 04.10.2016.

Суддя Т.С. Канигіна