Справа № 2а-2192/11
Суддя: Половинка В. О.
Дата ухвалення: 2011-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-2192/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2011 року

Сватівський районний суд

Луганської області

в складі: головуючого судді Половинки В.О.

при секретарі Фурсовій Н.В.

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання рішення незаконним, про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним у справі № 2а-2192-11

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконним рішення 12 сесії 5 скликання від 21.02.2007 року ОСОБА_2 міської ради Про передачу у власність земельних ділянок громадянам по ОСОБА_2 міській раді в частині передачі у власність ОСОБА_3 за адресою м. Сватове пл. Радянська, № 23-1, визнати недійсним державний акт виданий про право власності на дану земельну ділянку на підставі вказаного рішення на імя ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач та його представник наполягають на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_4 позов не визнала, вважає що позивачем пропущений строк звернення до суду, скільки позивач ще в 2007 році знав про здійснення приватизації земельної ділянки. Даний позов не містить жодних посилань на законодавчі акти, які були порушені ОСОБА_2 міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення. При передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 було дотримано пропорційність розподілу земельної ділянки, ділянку що належить позивачу у приватну власність ОСОБА_3 ніхто не передавав.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засідання позов не визнав, вважає вимоги безпідставними.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 позов також не визнав.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд приходить, враховуючи наступні обставини:

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Рішенням 12 сесії 5 скликання від 21.02.2007 року ОСОБА_2 міської ради Про передачу у власність земельних ділянок громадянам по ОСОБА_2 міській радіпередана у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд ОСОБА_3 за адресою м. Сватове пл. Радянська, № 23-1 площею 0,0933 га із них на 0,0043 га накладено сервітут ( а.с. 21-25).

Згідно з ч. 1 п бст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 п. 34 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Українідо виключної компетенції міської ради належить вирішення відповідно до законодавства питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до розяснень Президії Вищого Арбітражного суду України № 02-5/35 від 26.01.2000 року Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

В даному випадку позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б могли підтвердити факт порушення його інтересів. В судовому засіданні позивач не послався на докази, якими він підтверджує обставини викладені в позові.

Посилання позивачем ОСОБА_1 на рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 507 від 28.09.1990 року є необґрунтованим, оскільки цим рішенням земельна ділянка закріпляється за гр.. ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 На момент розгляду справи таке закріплення втратило чинність з припиненням користування даною земельною ділянкою вказаними особами. Такі висновки суду обґрунтовуються наступним: відповідно до статті 377 ЦК та статті 120 ЗК до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташоване відповідне нерухоме майно без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Право користування (в тому числі на правах оренди) земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухомість, переходить до набувача об'єктів нерухомості виключно за умови, що в момент їх відчуження у попереднього власника, згідно з вимогами земельного законодавства України, таке право було і воно належним чином посвідчене. Згідно ст. 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно ст. 23 ЗК України (1990 року) Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Після отримання рішення попередні власники будинку не отримали документу, що посвідчує це право державного акту на право постійного користування землею.

При вирішенні цього спору про право власника об'єкта нерухомості на земельну ділянку, на якій він розташований, суд враховує ті обставини, що виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Реєстрація права власності на будівлю і споруду автоматично не тягне переходу права користування земельною ділянкою під нею, оскільки в наведених вище нормах цивільного та земельного законодавства йдеться про перехід права власності на землю при переході права власності на об'єкт нерухомості на підставі договору відчуження.

Як зазначено в договорі купівлі-продажу частини будинку позивачем будинок придбаний ОСОБА_1 знаходиться на земельній ділянці, розмір, якої буде визначений після видачі державного акту на землю.

Земельну ділянку під будівлями, що належать позивачу ніхто у приватну власність ОСОБА_3 не передавав.

Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_3 містить обмеження встановлені для проходу та проїзду інших громадян, в тому числі і позивача. В рішенні чітко зазначено, що з переданої земельної ділянки у власність ОСОБА_3 на 0,0043 га накладено сервітут, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Посилання позивача, що при передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 не узгодив з позивачем є безпідставним, оскільки законодавство не передбачає складання акту погодження суміжників.

Згідно ст. 26 Закону України Про землеустрійТехнічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об'єднання земельних ділянок, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; в) копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; г) матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; ґ) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; е) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; є) кадастровий план земельної ділянки; ж) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

Документ, який би підтверджував згоду чи відмову суміжника на передачу сусіду земельної ділянки закон не вимагає.

Таким чином, право позивача не порушено. ОСОБА_2 міською радою передача земельної ділянки у власність здійснена відповідно до законодавства та в межах повноважень.

Крім того згідно ст. 171 КАС України Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноваженьпередбачено, що нормативні акти скасовуються з підстав законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень. Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Даний позов не містить жодних посилань на законодавчі акти, які були порушені ОСОБА_2 міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення. Не вказано, чи міська рада перевищила свої повноваження, чи порушила закон та який саме.

Враховуючи вищевикладені обставини суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову щодо визнання рішення незаконним, про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним.

Доводи позивача про те, що він позбавлений можливості користуватися виїздом з двору не знайшов свого підтвердження та спростовується поясненнями представника міської ради, свідків.

Що стосується доводів представника міської ради про те, щиро позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки позивач знав про приватизацію земельної ділянки ще у 2007 році, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки в даному випадку оскаржується рішення сесії ОСОБА_2 міської ради а не сам факт підготовки до приватизації земельної ділянки. А про рішення сесії відповідачу стало відомо в кінці липня 2011 року.

Ухвалою суду від 4 листопада 2011 року закрите провадження у цій справі в частині вимог відповідача ОСОБА_3 та вимог щодо визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись

ст.ст. 12, 22, 23, 116, 120 Земельного кодексу України;

ст.ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні;

ст. 26 Закону України Про землеустрій, ст. 377 ЦК України;

ст.ст. 6-14, 17-18, 69-86, 158-163 КАС України;

постановив:

Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання рішення 12 сесії пятого скликання від 21.02.2007 року Про передачу у власність земельних ділянок громадянам по ОСОБА_2 міській раді в частині передачі ділянки ОСОБА_3.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду, через ОСОБА_2 районний місцевий суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сватівського

районного суду ОСОБА_9