Справа № 819/3399/14-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року м. Київ К/800/18981/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Олендер І.Я.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 р.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 р.

у справі № 819/3399/14-a

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Натурпродукт-Вега»

до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Натурпродукт-Вега» (далі - позивач, ТОВ «Натурпродукт-Вега») звернулось до суду з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (далі - відповідач, Тернопільська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 р. позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Тернопільської ОДПІ № від 14.08.2014 року та № від 14.08.2014 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 р. постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі Тернопільська ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Тернопільською ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку TOB «Натурпродукт-Вега» для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період лютий, березень, квітень 2014 року, а саме: від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту в сумі 73860,00 грн. та бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів у сумі 728317,00 грн., відображених у податковій декларації з ПДВ за квітень 2014 року № від 20.05.2014 року, за результатами якої складено акт № 5339/15-01/21139268 від 28.07.2014 року.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, ст. 200, ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми бюджетного відшкодування за березень 2014 року на 414 313 грн. та завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за квітень 2014 року на 414 564 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 14.08.2014 року № про сплату податкових зобов'язань з ПДВ у розмірі 0 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штраф) у розмірі 103 641 грн., від 14.08.2014 року № (форма «В2») щодо збільшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 414 313 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

При цьому слід зазначити, що ПК України не обмежує право платника податку заявити до повернення суму бюджетного відшкодування часовими межами відповідного податкового періоду, не ставить право платника податку на отримання податкової вигоди в залежність від того, в якому звітному податковому періоді у платника виникло право на податковий кредит.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.05.2014 року TOB «Натурпродукт-Вега» подало до Тернопільської ОДПІ ГУ податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2014 року, якою заявило до бюджетного відшкодування податок на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів (рядок 23.2 декларації), яку сформовано з урахуванням залишку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, нарахованої за попередні звітні (податкові) періоди, а саме: лютий 2014 року - 414564,00 грн., березень 2014 року-313753,00 грн.

На підставі пп. 78.1.78 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, п.5. постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1238 «Про затвердження переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку», п. 200.11 ст. 200 Податкового кодексу України, відповідачем проведено перевірку позивача для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Перевіркою було охоплено декларації з ПДВ починаючи з попередніх звітних (податкових) періодів, в яких виникло від'ємне значення ПДВ до звітного (податкового) періоду, за який задеклароване бюджетне відшкодування.

Крім того, відповідачем по справі перевірено первинні бухгалтерські документи (за період з лютого 2014 року по квітень 2014 року), які підтверджують факт оплати позивачем товарів/послуг та перевірено числове значення заявленої суми бюджетного відшкодування і встановлено його правильність.

Згідно з п.13 р. III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом № 678, у складі декларації подаються додатки (у разі заповнення даних у відповідних рядках декларації) та копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, зокрема довідка щодо залишку суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишаються непогашеними після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (Д2) (Додаток 2).

Відповідачем в акті зазначено про наявність помилки при заповненні Додатку 2, який зазначає суму від'ємного значення.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що помилка позивача при заповненні Додатку 2 не вплинула на розрахунки позивача з бюджетом та на визначення від'ємного значення, відтак не вбачається правових підстав для зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість та нарахування штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 р. та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області відхилити.

2.Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

І.Я. Олендер