Справа № 820/1376/16
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 р.Справа № 820/1376/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.

представника позивача Гордейчука В.В.

представника відповідача Зінченко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016р. по справі № 820/1376/16

за позовом Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод"

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року позов задоволено. Скасовані податкові повідомлення-рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова № від 07.12.2015 року та № від 29.02.2016 року.

Західна Об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова (далі - відповідача, апелянт) не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу в які просила постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне встановлення обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідачем проведено камеральну перевірку ДП "Харківський бронетанковий завод" задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за вересень 2015 року, за наслідками якої складено акт № 1183/7/20-33-15-02-09 від 19.11.2015 року (а. с. 12).

За висновками акту перевірки зазначено про порушення ДП "Харківський бронетанковий завод" вимог - п. 185.1 ст. 185, п.198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України, у зв'язку з чим завищено суму податкового кредиту за вересень 2015 р. на 2309994,82 грн.,

07.12.2015 року Західною Об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова винесено податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 2 309 995 грн. (а. с. 18).

Також, Західною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП "Харківській бронетанковий завод", з питання дотримання податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Укртехмед" за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. , за результатами якої складений акт за № 55/20-33-22-01від 09.02.2016 р.

За висновками акту позивачем порушено п.44.1 ст.44, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 2 270 937,27 грн. за липень 2015 року, що призвело до завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на 2270937,27 грн.

29.02.2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість на 2 270 937,27 (а. с. 19).

Перевіркою не визнано право Товариства на податковий кредит на підставі якого сформовано від'ємне значення, за операціями з придбання товарів (вузлів та агрегатів, в тому числі оптики) у постачальника ТОВ « Укртехмед» з посиланням на безтоварний характер цих операцій. На обґрунтування цього висновку Інспекція послалася як на недостатність представлених платником до перевірки первинних документів на підтвердження дійсного руху активів між задекларованими учасниками поставки, так і на фіктивний характер господарської діяльності ТОВ «Укртехмед» в силу не подання цим суб'єктом господарювання податкової звітності , відсутність його за місцезнаходженням та анулювання свідоцтва платника ПДВ.

Задовольняючи позов, та скасовуючи зазначені податкові повідомлення-рішення , суд першої інстанції виходив з їх неправомірності, необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Відповідні висновки судів узгоджуються з позицією Верховного суду України, викладеною в постановах від 22 вересня 2015 року у справах №810/5645/14 та №2а-2717/11/2670. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Судом встановлено, що ДП "Харківський бронетанковий завод" є юридичною особою, платником податку на додану вартість, основними видами діяльності якого є: виробництво двигунів і турбін, крім авіаційних, автотранспортних і мотоциклетних двигунів (КВЕД 28.11); виробництво військових транспортних засобів (основний) (КВЕД 30.40); механічне оброблення металевих виробів (КВЕД 25.62).

27.03.2015 між TOB «Укртехмед» (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки товару № 000003 , згідно зі специфікаціями № 1 від 29.05.2015р. та № 2 від 02.09.2015р. до якого постачальник зобов'язаний поставити вузли та агрегати , в тому числі оптику для БТОТ позивачу, а останній прийняти та оплатити товар.(а.с.32-37)

На підтвердження виконання договору позивачем, як до перевірки, так і до суду надано договір, прибуткові ордери, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення про оплату товару, відомості про прийняття товару на склад, податкові декларації .(а.с.39-43)

Фактичне переміщення товару здійснювалося постачальником ТОВ " Укртехмед" до позивача, що підтверджується товарно-транспортними накладними від 01.07.2015р. та 02.09.2015р. (а.с.4352)

Придбаний товар було використано позивачем в господарській діяльності в виробництві БТОТ, оскільки видами діяльності позивача є виробництво двигунів і турбін, військових транспортних засобів; механічне оброблення металевих виробів, що не спростовується відповідачем.

Надані первинні документи давали позивачу право на формування податкового кредиту за наслідками виконання цих господарських операцій.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності недоліків в товарно-транспортних накладних, а саме не зазначення пункту навантаження, відсутності відомостей щодо перевізника, відпуску за довіреністю, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду.

Судом встановлено, що відповідно до умов договорів поставки, укладених позивачем та названим контрагентом, зобов'язання з перевезення товару покладалися на постачальника. Таким чином, позивач не укладав договір перевезення та не оплачував таке перевезення.

В товарно-транспортних накладних зазначено замовника перевезення ТОВ «Укртехмед» який також є вантажовідправником, зазначено назву вантажоодержувача ДП « Харківський бронетанковий завод», пункт навантаження та розвантаження , автомобіль , яким здійснювалося перевезення , прізвище водія, а також відомості про прийняття товару . Проте ТТН намістить зазначення точної адреси навантаження.

Колегія суддів зазначає, що не можуть бути однозначною підставою для відмови у визнанні права платника на податковий кредит окремі недоліки товарно-транспортних наклданих. Дефекти заповнення окремих реквізитів цих накладних не позбавляють останні сили первинного облікового документа, якщо такі дефекти не перешкоджають встановленню змісту господарської операції, її учасників та інших відомостей, необхідних для цілей оподаткування. У даному разі неточне зазначення місця навантаження у накладних не вплинуло на вартість товару та суму ПДВ за цією операцією.

При цьому за певних умов відсутність (або неналежне оформлення) окремого первинного документа не може розцінюватися як доказ безтоварності господарської операції за наявності інших доказів на підтвердження протилежного.

Товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення. У даному ж спорі не оцінюється правомірність формування Товариством даних податкового обліку за операцією з перевезення товарів.

Твердження відповідача про відсутність у базі даних «ДАІ» автомобіля Газель дует СВ 46-19 АЕ, зазначеного в товарно-транспортних накладних є недоведеним, оскільки на вимогу суду відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх доводів.

Доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем до перевірки документів щодо якості придбаного товару, колегія суддів вважає такими, що не спростовують права позивача на формування податкового кредиту.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що документи, що підтверджують якість придбаного товару були передані представнику Міністерства Оборони України, на замовлення якого позивачем виготовлялась продукція з використанням придбаного товару.

Крім того, власне відсутність у платника документів на підтвердження якості на придбану продукцію сама по собі не може слугувати достатнім свідченням безтоварності господарської операції з поставки товару, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності документів, що підтверджують якість товару.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності в Єдиному реєстрі запису про відсутність контрагента позивача за місцезнаходженням колегія суддів вважає такими, що не спростовують реальність вчинення господарської операції, оскільки Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності ТОВ « Укртехмед» за місцезнаходженням на час вчинення спірної угоди.

Крім того не перебування контрагента за місцем реєстрації також не свідчить про неможливість провадження ним господарської діяльності за іншою адресою.

Щодо доводів апеляційної скарги про не подання контрагентом позивача податкової звітності , як підставу безтоварної операції колегія суддів зазначає.

Відповідно до статті 67 Конституції України - кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 61 Конституції України передбачає індивідуальний характер юридичної відповідальності, з чого випливає, що порушення, які допущені з вини контрагента платника податків, не впливають на результати діяльності останнього і не можуть бути підставою для притягнення його до відповідальності. Тому притягненню до відповідальності підлягає саме правопорушник.

Таким чином, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентом правил здійснення господарської діяльності, а тому порушення правил ведення господарської діяльності чи податкового обліку контрагентом не є підставою для не включення позивачем до податкового кредиту сум сплачених в ціні придбаних товарів, що підтверджено відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. І в разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи, оскільки позивач та його контрагент є окремими суб'єктами господарювання зі статусом юридичної особи, окремими платниками податку на додану вартість, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності, яка є індивідуальною, виходячи з вимог ст. 61 Конституції України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на час укладання договорів із позивачем, його контрагент був платником ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мав достатній об'єм правоздатності для укладення спірних угод. Спірні господарські операції були вчинені в липні та вересні 2015р., проте як відповідач стверджує, що анулювання свідоцтва платника ПДВ контрагента позивача відбулося 29.10.2015р., тобто після здійснення спірних угод.

Згідно положень частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідачем не надано доказів фізичної відсутності ТМЦ у натурі, а так само їх використання не за призначенням, відсутності матеріальних, трудових або будь-яких інших виробничих ресурсів у покупця.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, достатніх доказів на підтвердження висновків податкової перевірки про безтоварність операцій позивача податковим органом не надано.

З урахуванням наведеного, слід погодитись з висновками суду першої інстанції про безпідставність зменшення позивачу від'ємного значення суми ПДВ та прийняття податкових повідомлень-ріщшень. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 р. відсутні.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016р. по справі № 820/1376/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Присяжнюк О.В. Курило Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 03.10.2016 р.