Справа № 826/10881/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2016 року 14:30 №826/10881/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, податкової вимоги,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.06.2016 №, №, № в частині донарахування військового збору в сумі 66,28 грн., штрафних санкцій в сумі 40,50 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 30.06.2016 в частині 873,34 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф- від 30.06.2016 в частині донарахованої суми єдиного внеску за грудень 2014 у розмірі 1005,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про заниження позивачем доходу є помилковими, оскільки кошти, внесені на рахунок у банку, є саме доходами від господарської діяльності, зазначеними у книзі доходів і витрат, а термін для внесення зазначених коштів на рахунок для фізичних осіб - підприємців законодавством не обмежений.

Також відповідачем безпідставно зроблено висновок про не проведення позивачем перерахування до бюджету податку з доходів, виплачених найманим працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у грудні 2014 року, оскільки названим особам такий дохід не виплачувався з огляду на відсутність їх на роботі.

Викладене також виключає правомірність нарахування відповідачем військового збору, а також єдиного внеску на зазначений дохід.

Крім того, відповідачем безпідставно зроблено висновок про не здійснення перерахування військового збору за листопад 2014 року в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив посилаючись на обґрунтованість висновків акта перевірки від 15.06.2016 №6441/26-52-13-06/НОМЕР_1 та, відповідно, податкових повідомлень-рішень 30.06.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 30.06.2016 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) Ф- від 30.06.2016.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення листа з повісткою, яке міститься у матеріалах справи (а.с. 253).

Частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення частин 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 06.09.2016 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовою особою ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) за період з 01.01.2013 по 12.05.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 12.05.2015 позивача.

Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1:

- пунктів 292.1, 292.6 статті 292, пункту 295.3 статті 295 Податкового кодексу України, що призвело до заниження доходу за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 на суму 41811,00 грн., в результаті чого підлягає донарахуванню до бюджету єдиний податок в сумі 2090,55 грн., за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 на суму 7470187,68 грн., в результаті чого підлягає донарахуванню до бюджету єдиний податок в сумі 522913,14 грн., за період з 01.01.2015 по 12.05.2015 на суму 11519,59 грн., в результаті чого підлягає донарахуванню до бюджету єдиний податок в сумі 460,78 грн., а всього донараховано єдиного податку 525464,47 грн.;

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, в частині не нарахування, не утримання та не перерахування до бюджету податку з доходів, виплачених найманим працівникам в період з 01.12.2014 по 31.12.2014 в сумі 365,40 грн.;

- пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в частині не утримання та не перерахування до бюджету військового збору в загальній сумі 95,87 грн., у тому числі за листопад 2014 - 29.74 грн., грудень 2014 - 36,54 грн. та січень 2015 - 29,59 грн.;

- пункту 3.2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №454, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.09.2013 за №1628/24160, підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині не подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб і суми нарахованого єдиного внеску за 2015;

- пунктів 1, 4 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження єдиного внеску із сум заробітної плати в розмірі 1829,07 грн., у тому числі за жовтень 2014 - 823,97 грн., грудень 2014 - 1005,10 грн.

За наслідками перевірки ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 15.06.2016 №6441/26-52-13-06/НОМЕР_1 та 30.06.2016 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з військового збору у розмірі 147,57 грн., у тому числі: 95,87 грн. - основний платіж, 47,90 грн. - штрафні (фінансові) санкції, 3,80 грн. - пеня;

№, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 656830,60 грн., у тому числі: 525464,47 грн. - основний платіж, 131366,13 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

№, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб найманих працівників у розмірі 471,22 грн., у тому числі: 365,40 грн. - основний платіж, 91,35 грн. - штрафні (фінансові) санкції, 14,47 - пеня;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 914,54 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою позивача зобов'язано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 1829,07 грн.

ОСОБА_1 не погоджуючись із зазначеними рішеннями податкового органу повністю та в частині, оскаржив їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в ході проведення перевірки встановлено, що відповідно до наданих до перевірки позивачем трудових договорів, ОСОБА_1 виступав податковим агентом та працедавцем.

У грудні 2014 в трудових відносинах з позивачем перебували ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які були припинені 28.01.2015.

Однак, у грудні 2014 позивачем не було нараховано, утримано і перераховано до бюджету податком з доходів фізичних осіб в сумі 365,40 грн. та військовий збір в сумі 36,54 грн.

На спростування висновків податкового органу позивачем надано акти про порушення трудової дисципліни від 05, 06, 12, 13, 19, 20, 26, 27 та 31.12.2014, відповідно до яких ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було відсутні на роботі без поважних причин протягом грудня 2014 (а.с. 169-179).

У зв'язку з викладеним, позивач не здійснював нарахування та виплату заробітної плати названим особам у грудні 2014.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету врегульований положеннями статті 168 Податкового кодексу України в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що саме проведення податковим агентом дій по нарахуванню (виплаті, наданні) оподатковуваного доходу на користь платника податку покладає на нього обов'язку утримати податок.

Тим часом відповідачем, в порушення вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не надано доказів на підтвердження здійснення позивачем нарахування (виплати, надання) оподатковуваного доходу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за грудень 2014. Так само не зазначено в акті перевірки на підставі яких документів зроблено висновок про вчинення таких дій позивачем.

Існування трудових договорів, укладених позивачем з названими особами, на переконання суду, не є доказом здійснення позивачем зазначених дій.

Натомість позивач надав суду докази на спростування вчинення ним дій нарахуванню (виплаті, наданні) оподатковуваного доходу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за грудень 2014.

Відповідно до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Отже військовий збір може та повинен бути утриманий податковим агентом з нарахованого (виплаченого, наданого) оподатковуваного доходу.

У зв'язку з встановленням судом відсутності нарахованого (виплаченого, наданого) оподатковуваного доходу у грудні 2014, підстави для визначення позивачу військового збору з такого доходу за грудень 2014 також відсутні.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині в частині визнання протиправним та скасування № повністю.

Також під час перевірки встановлено, що позивачем не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за листопад 2014 в сумі 29,47 грн.

Як зазначено в акті перевірки у листопаді 2014 позивачем виплачено (нараховано) доходу 60240,12 грн. Сума військового збору, яка підлягала утриманню та перерахуванню до бюджету мала становити 903,60 грн. Натомість позивачем утримано та перераховано 873,86 грн.

Будь-яких посилань на документи за результатами дослідження яких зроблено наведений висновок, в акті перевірки не зазначено.

На спростування викладеного ОСОБА_1 надав виписку по особовому рахунку за період з 01.01.2013 по 13.03.2015, відповідно до якої 15.12.2014 позивачем здійснено перерахунок військового збору із заробітної плати в сумі 903,60 грн.

За таких обставин податкове повідомлення - рішення № є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 66,28 грн. (29,74+36,54) за основним платежем.

У зв'язку з визнанням позивачем порушення вимог пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в частині не утримання та не перерахування військового збору за січень 2015 у сумі 29,59 грн., що є єдиним порушення наведеного пункту ПК України, штрафна (фінансова) санкція становить 7,40 грн. (29,59*25%), в іншій частині - 40,50 грн. рішення також є протиправним та підлягає скасуванню.

В частині нарахування пені податкове повідомлення - рішення № позивачем не оскаржується, а тому, на підставі частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначене рішення суб'єкта владних повноважень судом не перевіряється.

Під час здійснення перевірки відповідачем встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на 1829,07 грн., а саме за жовтень 2014 на 823,97 грн. та за грудень 2014 на 1005,10.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №2464-VI).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 частини 1 статті 4 та абзацу 3 пункту 2 частини 1 статті 4 названого Закону платниками єдиного внеску є:

роботодавці фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

працівники - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють у фізичних осіб - підприємців на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

У частині 2 статті 6 Закону України №2464-VI закріплені обов'язки платника єдиного внеску. Зокрема, платник зобов'язаний:

своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування;

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Розмір єдиного внеску, визначений у статті 8 Закону України №2464-VI.

За результатами перевірки податковим органом встановлено заниження єдиного внеску за жовтень 2014 в результаті проведення його нарахування на нарахований (виплачений) дохід в розмірі 59137,07 грн. замість 61134,07 грн., який фактично було нараховано (виплачено) позивачем.

Також відповідач дійшов висновку про заниження єдиного внеску за грудень 2014 в результаті не здійснення його нарахування за дохід ОСОБА_2 та ОСОБА_4

З огляду на встановлення судом відсутності зазначеного доходу, висновки відповідача в частині заниження єдиного внеску за грудень 2014 в сумі 1005,10 грн. є помилковими.

За таких обставин вимога про сплату боргу (недоїмки) Ф- від 30.06.2016 в частині донарахованої суми єдиного внеску за грудень 2014 у розмірі 1005,10 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Перевіряючи правомірність визначення штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску, суд приходить до наступного.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів на час виникнення спірних правовідносин визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі по тексту - Інструкція №449).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 розділу VII названої Інструкції за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Для розрахунку зазначеного штрафу кількість звітних періодів розраховується, починаючи з місяця, на який припадає термін подання звітності за період, за який донараховано (обчислено) суми єдиного внеску, та закінчуючи місяцем, на який припадає отримання таким платником акта документальної перевірки від фіскального органу або в якому він подав звітність, де зазначено такі донараховані суми.

Відповідно до пункту 3.1 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 №454, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.09.2013 за №1628/24160, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Порядок №454) страхувальники, крім зазначених у пунктах 3.5, 3.6 цього розділу, а також страхувальники, зазначені в пункті 3.2 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФО - підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у частині подання звіту за таких осіб зобов'язані формувати та подавати до органів доходів і зборів звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду.

Звітним періодом є календарний місяць.

Отже, у зв'язку з виявленням під час перевірки проведення позивачем нарахування єдиного внеску за жовтень 2014 в меншому розмірі, ніж підлягав нарахуванню, що не заперечується позивачем, штрафна санкція має бути розрахована наступним чином:

823,97 грн.(сума єдиного внеску) * 0,05 * 20 (кількість місяців - з жовтня 2014 по червень 2016)=823,97 грн.

У зв'язку з тим, що розмір штрафу є більшим за 50% суми донарахованого єдиного внеску, відповідачем правомірно застосовано верхню межу, визначену у пункті 3 частини 11 статті 25 Закону України №2464-VI.

Тим часом, у зв'язку з встановленням судом протиправності вимоги про сплату боргу №Ф- в частині стягнення боргу з єдиного внеску за грудень 2014 у сумі 1005,10 грн., суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування штрафних санкцій з вказаної суми боргу.

З огляду на викладене рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині визначення штрафних санкцій в розмірі 502,55 грн.

У періоді, що підлягав перевірці, позивач був платником єдиного податку.

Як зазначено в акті перевірки, згідно свідоцтва платника єдиного податку від 01.01.2012 серії А №139823 позивач перебував у 3 групі та сплачував єдиний податок в розмірі 5% від доходу. З 01.04.2014 позивач перебував у 5 групі та сплачував єдиний податок в розмірі 7% від доходу, а з 01.01.2015 - у 3 групі та сплачував єдиний податок в розмірі 4% від доходу.

При перевірці правильності відображення позивачем доходу, відповідачем встановлено, що у 1 кварталі 2014 за даними платника отримано дохід у розмірі 59593,80 грн., а за даними перевірки - 101404,80 грн.

Зазначена розбіжність зумовлена не врахуванням платником до обсягу доходу надходження на розрахунковий рахунок суми в розмірі 41811,00 грн., яка складається з 20897,00 грн. - виручки від послуг, яка надійшла 07.02.2014 та 20914,00 грн. - виручки від послуг, яка надійшла 05.03.2014.

Також при перевірці встановлено, що у період з 01.04.2014 по 31.12.2014 за даними платника отримано дохід у розмірі 8642207,20 грн., а за даними перевірки - 16112394,88 грн.

Зазначена розбіжність зумовлена не врахуванням платником до обсягу доходу надходження на розрахунковий рахунок суми в розмірі 2246,00 грн., яка складається з 20967,00 грн. - виручки від послуг за 04.04.2014, за мінусом доходу, зазначено в книзі доходів за 04.04.2014 в сумі 18721,00 грн., в розмірі 4356,00 грн., яка складається з 5000,00 грн. - виручки від послуг за 04.11.2014, за мінусом доходу, зазначено в книзі доходів за 04.11.2014 в сумі 644,00 грн., 7463585,68 грн., яка складається з 1600000,00 грн. - поповнення власними коштами за 10.06.2014, 356000,00 грн. - поповнення власними коштами за 11.06.2014, 907100,00 грн. - поповнення власними коштами за 02.07.2014, 488000,00 грн. - поповнення власними коштами за 10.07.2014, 850000,00 грн. - поповнення власними коштами за 21.07.2014, 300000,00 грн. - поповнення власними коштами за 05.08.2014, 680000,00 грн. - поповнення власними коштами за 13.08.2014, 750000,00 грн. - поповнення власними коштами за 21.08.2014, 600000,00 грн. - поповнення власними коштами за 07.10.2014, 35006,68 грн. - поповнення власними коштами за 16.10.2014, 238479,00 грн. - поповнення власними коштами за 22.10.2014, 650000,00 грн. - поповнення власними коштами за 07.11.2014.

При перевірці також встановлено, що у період з 01.01.2015 по 12.05.2015 за даними платника отримано дохід у розмірі 0,00 грн., а за даними перевірки - 11519,59 грн.

Зазначена розбіжність зумовлена не врахуванням платником до обсягу доходу надходження на розрахунковий рахунок суми в розмірі 11519,59 грн., яка складається з 11495,00 грн. - виручки від послуг, яка надійшла 02.02.2015 та 24,59 грн. - виручки від послуг, яка надійшла 12.03.2015.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку врегульовані положеннями глави 1 розділу ХІV ПК України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Пунктом 292.6 названої статті закріплено, що датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до пункту 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 №87, який діяв у перевіряємий період, доходами є збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (крім зростання капіталу за рахунок внесків власників).

В ході судового розгляду встановлено, що розбіжність між сумою доходу отриманого на розрахунковий рахунок за даними книги обліку доходів і витрат та даними банківських виписок виникла у зв'язку із здійсненням позивачем поповнення розрахункового рахунку власними коштами в розмірі 7463585,68 грн. Проведення таких операцій підтверджується випискою по рахунку (а.с. 114, 116, 118, 121, 126, 128, 131, 146, 149, 151, 155). Дана обставина також не визнається сторонами.

При цьому, на переконання суду, поповнення власними грошовими коштами розрахункового рахунку в установі банку не може розцінюватись як дохід платника податку, за умови, що сума такого поповнення не перевищує суми коштів отриманих підприємцем в ході здійснення підприємницької діяльності в готівковій формі. Зміна активів ФОП з готівкової форми в безготівкову не змінює загального фінансового результату діяльності підприємця.

Крім того, відповідно до підпункту 7.1.5 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-ІІІ у редакції, на час виникнення спірних правовідносин зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість внесення власних коштів на власний рахунок власником цього рахунку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо необґрунтованого посилання податкового органу про заниження позивачем податкового зобов'язання з єдиного податку за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 на суму 7463585,68 грн., оскільки поповнення власними грошовими коштами розрахункового рахунку в установі банку не може розцінюватись як дохід платника податку фізичної особи-підприємця, оскільки сума такого поповнення не перевищує суми коштів отриманих підприємцем в ході здійснення підприємницької діяльності в готівковій формі. Зміна активів фізичної особи-підприємця з готівкової форми в безготівкову не змінює загального фінансового результату діяльності підприємця.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.02.2016 у справі №818/1172/14.

В іншій частині суд погоджується з висновками податкового органу про заниження позивачем оподатковуваного доходу внаслідок неврахування сум, які надійшли на розрахунковий рахунок з призначенням платежу «виручка від послуг», оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що зазначені суми відображені в книзі обліку доходів станом на дату їх зарахування на розрахунковий рахунок.

Підсумовуючи зазначене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення № є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення грошового зобов'язання в сумі 522451,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 130612,75 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 30.06.2016 №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 30.06.2016 № в частині визначення грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 66,28 грн. за основним платежем та у розмірі 40,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 30.06.2016 № в частині визначення грошового зобов'язання в сумі 522451,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 130612,75 грн.

5. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) Ф- від 30.06.2016 в частині донарахованої суми єдиного внеску за грудень 2014 у розмірі 1005,10 грн.

6. Визнати протиправним та скасувати рішення від 30.06.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині визначення штрафних санкцій в розмірі 502,55 грн.

7. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

8. Стягнути з Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 6573 (шість тисяч п'ятсот сімдесят три) грн. 61 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський