Справа № 725/1621/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/1621/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Стоцька Л.А.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

29 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій незаконними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень зробити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій незаконними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень зробити перерахунок пенсії.

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18 травня 2016 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

27 вересня 2016 року на адресу суду надійшла заява (вх.5499/16) про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про дату, місце та час судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 з 2010 року перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Чернівцях як отримувач пенсії по інвалідності (а.с.10).

Як вбачається з копії паспорта позивача, вона з 20.06.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 (а.с.7зв).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13).

Як слідує з матеріалів, ОСОБА_3 з грудня 2005 року перебував на обліку в Пенсійному фонді та отримував пенсію у зв'язку з вислугою років, призначеної згідно Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 7715 грн. 47 коп. (а.с.9).

12.02.2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру».

Листом №32/6-11 від 18.02.2016 року Управлінням позивачу було відмовлено у переведенні її на пенсію по втраті годувальника, при цьому відповідач посилався на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року (а.с.15).

Позивач не погоджуючись з діями пенсійного органу звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Постановою Першотравневного районного суду м. Чернівці від 18 травня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_4 (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно до п.2 ч. 1 ст. 36 вказаного Закону непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст. 37 Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Згідно до п.2 ч. 1 ст. 45 Закону пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до п.1-2 ч. 3 ст. 45 Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до ч.19 ст.86 Закону визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 22.01.2016 року звернулась до відповідача із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". На виконання даної заяви пенсійним органом винесено розпорядження від 27.01.2016 року № 125343. Враховуючи те, що розмір пенсії позивача при даному розрахунку зменшився, то остання відмовилася від даної заяви.

12.02.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Управління із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про прокуратуру", на що отримала відмову у вчиненні такого переведення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на пенсії по інвалідності за Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а заяву від 12.02.2016 року ОСОБА_2 подала про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про прокуратуру", тобто не в межах дії одного закону, що у свою чергу свідчить про правомірність прийнятого рішення відповідачем про відмову у такому переведенні.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, яким передбачено, що у разі неприйнятті до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрі України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року не скасовано, його положення ( у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01.06.20105 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року.

Вказана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 24.05.2106 року у справі " 33/6710/15-а.

Таким чином, згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру", у тому числі і спеціальних пенсій згідно до Закону України "Про прокуратуру".

Крім того, у абзаці 5 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року у справі про набуття Конституцією України вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Закон України "Про прокуратуру" прийнятий 14.10.2014 року, а Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" прийнятий 02.03.2015 року, тобто пізніше, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

На підставі вищенаведеного колегія суддів дійшла до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, у зв'язку з чим в задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

В силу вимог частини 2 статті 205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про правомірність його дій.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити повністю.

Постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій незаконними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень зробити перерахунок пенсії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій незаконними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень зробити перерахунок пенсії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.