Справа № 810/1991/16
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2016 року 810/1991/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Парадіос" до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Парадіос" (далі - Товариство, позивач) з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - ДПІ, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" від 07.06.2016 №347 (далі - наказ №347).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки Кримінально-процесуальний кодекс України не відносить до повноважень слідчого судді призначення податкових перевірок платників податків. Крім того, в цьому наказі невірно зазначено найменування органу податкової служби. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовних вимог не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Відповідач 23.05.2016 отримав ухвалу слідчого судді Соломянського районного суду міста Києва Макуха A.A. від 13.05.2016, якою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС 2-го ВКР СУ ФР МГУ ДФС - ЦО з ОВП ОСОБА_1, погоджене із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_2, про призначення позапланової документальної перевірки в рамках досудового розслідування (том 1 а.с. 47).

На підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, в.о. начальника ДПІ прийнято наказ від 07.06.2016 №351 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій за період з 04.03.2015 по 30.04.2016 тривалістю 5 робочих днів починаючи з 07.06.2016. Також, 07.06.2016 ДПІ оформлено направлення на перевірку №264, №265 (том 1 а.с. 43, 44, 45 ).

Вважаючи, що наказ №347 є протиправним Товариство 07.06.2016 подало до ДПІ письмове повідомлення про недопуск до перевірки (том 1 а.с. 12).

ДПІ 07.06.2016 було складено акт про відмову в допуску до проведення вказаної документальної позапланової перевірки Товариства №196/22-02 та акт про неможливість проведення перевірки №197/22-02 (том 1. а.с. 40, 41).

У подальшому Товариство звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу №347.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК).

У пункті 61.1 статті 61 ПК визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, здійснення перевірок платників податків (ст. 62 ПК).

Згідно із статтею 75 ПК, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові чи позапланові, виїзні чи невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановленому ПК (ст. 75 ПК).

Відповідно до пункту 78.1 статті 78 ПК, документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених цією статтею.

Однією з таких обставин, згідно підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК, є отримання судового рішення (слідчого судді) про призначення перевірки або постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

За приписами пункту 78.4 статті 78 ПК, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені зокрема, підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

З викладеного випливає, що у випадку отримання податковим органом відповідного судового рішення про призначення перевірки платника податків така перевірка призначається обов'язково. При цьому, нормами ПК податкові органи не уповноважено надавати оцінку законності призначення перевірки та подальшого прийняття рішення про відмову у призначенні такої перевірки.

Як встановлено судом із наказу №347, документальна позапланова перевірка Товариства призначена саме на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про протиправність вказаного наказу з тих підстав, що його прийнято за відсутності ухвали слідчого судді, винесеної у відповідності до закону.

Щодо доводів позивача про протиправність наказу №347 з підстав невідповідності його форми вимогам закону, суд зазначає наступне.

На обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач посилається на те, що наказ №347 прийнято та підписано в.о. начальника Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, проте, юридичної особи з такою назвою не існує, натомість, її перейменовано у Києво-Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області.

Дійсно, згідно Додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 №892, Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області перейменована на Києво-Святошинську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області.

Однак, суд зазначає, що окремі дефекти оформлення наказу про призначення податкової перевірки не повинні розглядатися як підстава для визнання такого наказу протиправним, якщо зі змісту такого наказу видається за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки, та орган, якому таку перевірку необхідно провести. Запропонований підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Така правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 №375/11/14-14.

Отже, доводи позивача в цій частині суд вважає необґрунтованими.

При прийнятті рішення в даній адміністративні справі судом бере до уваги також те, що правова оцінка дій та рішень слідчих суддів, слідчих, прокурорів щодо призначення податкової перевірки у рамках кримінальної справи здійснюється у порядку, визначеному кримінально-процесуальним законом, та не підлягає оцінці в рамках вирішення публічно- правових спорів, які віднесено до юрисдикції адміністративного судочинства.

Крім того, нормами ПК передбачено право платника податків відмовитись від допуску посадових осіб податкового органу у випадку, якщо на думку такого платника перевірка призначена без дотримання обовязкових умов та вимог закону.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняггя рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ДПІ під час прийняття наказу №347 діяла правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ПК.

Таким чином, позов є таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат з позивача відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.