Справа № 2а-7264/10/0870(СН/808/23/16)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"07" вересня 2016 р.Справа № 2а-7264/10/0870(СН/808/23/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Поплавського В.Ю. Чабаненко С.В.

за участю: секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Завод "Запоріжавтоматика" на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства "Завод "Запоріжавтоматика" до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізької області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Завод "Запоріжавтоматика" (далі - позивач) звернулось з адміністративним позовом до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізької області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.04.2010 № /0/7333.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив останню задовольнити на підставах, що в ній зазначені та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове - про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача зареєстровано 20.01.1995 року розпорядженням Запорізької міської Ради народних депутатів № 107, за адресою: 69057, місто Запоріжжя, Орджонікідзевський район, вулиця Адмірала Нахімова, будинок №3, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №022612, позивача взято на податковий облік в ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя 23.01.1995 за №03-160.

Відповідачем проведена невиїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та Закону України "Про податок на додану вартість" при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з

ТОВ "Делі Консалт", ТОВ "Налєстра", ТОВ "Енжел Графікс" за період з 01.01.2007 по 31.03.2009, за наслідками якої складено акт від 26.03.2010 № 42/23-509/00187292.

У ході вказаної перевірки працівниками Державної податкової інспекції крім іншого було встановлено порушення позивачем п. 1.7 ст. 1, пп. 7.2.1, пп. 7.2.6, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що призвело до заниження податкових зобов'язань з ПДВ за вказаний період.

Таке порушення полягало у формуванні позивачем податкового кредиту за наслідками операцій із придбання товару у вказаних контрагентів на підставі податкових накладних, що складені з порушенням діючого законодавства.

Підставою для таких висновків слугували обставини, встановлені рішенням районного суду у кримінальній справі № 1-528/2009. Зокрема, у акті перевірки вказано, що постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 10.06.2009 у кримінальній справі № 1-528/2009 було встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 діючи у складі організованої злочинної групи створили фіктивні підприємства, а саме: ТОВ"Делі Консалт", ТОВ "Налєстра", ТОВ "Енжел Графікс" та провели з допомогою вказаних підприємств, а також використовуючи незаконну діяльність підприємств-організаторів, операції по конвертації грошових коштів із безготівкової форми у готівку, ухилилися від сплати податків, внаслідок чого згідно висновку судово-бухгалтерської експертизи до державного бюджету не надійшов ПДВ на загальну суму 9589512,29 грн. Вказані дії зазначених осіб кваліфіковані за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України як фіктивне підприємництво та службове підроблення документів.

На підставі цього акта та згідно пп. "б" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 та пп. 17.1.3 п.17.1 ст. 17 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" Державна податкова інспекція прийняла оспорюване податкове повідомлення-рішення від 12 квітня 2010 року за № /0/7333 (а.с. 35, том 1), яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем податок на додану вартість в розмірі 22027,50 грн., в тому числі 14685,00 грн. за основним платежем та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 7342,50 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення від 12.04.2010 року № /0/7333, отримано уповноваженим представником ПАТ "Завод "Запоріжавтоматика" 15.04.2010 року.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Постановою Верховного Суду України від 15.12.2015 року було скасовано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04 червня 2015 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2011 року, простанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2010 року та дану справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому ВСУ було зазначено, що у справі, яка розглядається, суди встановили, що Інспекція провела невиїзну документальну перевірку Товариства з питань дотримання податкового законодавства та встановила порушення, яке полягало у формуванні позивачем податкового кредиту за наслідками операцій із придбання товару у вказаних контрагентів на підставі податкових накладних, що складені з порушенням чинного законодавства.

Підставою для таких висновків стали обставини, встановлені у постанові Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 10 червня 2009 року у кримінальній справі № 1-528/2009, в мотивувальній частині якої було встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, діючи у складі організованої злочинної групи, створили фіктивні підприємства, а саме: ТОВ «Делі Консалт», ТОВ «Налестра», ТОВ «Енджел графікс», та провели з допомогою вказаних підприємств, а також використовуючи незаконну діяльність підприємств-організаторів, операції по конвертації грошових коштів із безготівкової форми у готівку, ухилилися від сплати податків, внаслідок чого згідно з висновком судово-бухгалтерської експертизи до державного бюджету не надійшов ПДВ на загальну суму 9 589 512 грн 29 коп. Вказані дії зазначених осіб кваліфіковані за частиною третьою статті 28 , частиною другою статті 205 , частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України як фіктивне підприємництво та службове підроблення документів. Цим рішенням провадження у справі закрито відповідно до Закону України «Про амністію», тобто за нереабілітуючими підставами.

У постанові Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Враховуючи зазначене, оскільки суд першої інстанції, з висновком якого погодились апеляційний і касаційний суди, без належного з'ясування фактичних обставин справи передчасно дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими, то зазначені рішення судів підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач у перевіряємому періоді, а саме 2 квартал 2007 року по 3 квартал 2008 року включав до податкового кредиту суми ПДВ по господарських операціях з придбання у ТОВ "Делі Консалт", ТОВ "Налєстра" та ТОВ "Енжел Графікс" товарів промислового призначення (папір обгортковий, рідке скло, солідол, кварцеві трубки, припой, аноди цинкові, коло).

Для підтвердження правомірності формування податкового кредиту позивачем до матеріалів справи надано податкові накладні №10802 від 01.08.2008, №50923 від 04.09.2007, №220611 від 21.06.2007, №67 від 15.04.2007, №19 від 05.04.2007, №33 від 24.04.2007, №1001-01 від 10.01.2008, №702-02 від 07.02.2008, №0402-01 від 04.02.2008, №403-03 від 04.03.2008, №204-02 від 04.04.2008, №904-01 від 21.04.2008, №2304-01 від 14.05.2008, №206-04 від 04.06.2008, №2907-02 від 29.07.2008, №108-02 від 06.08.2008, №1308-02 від 13.08.2008, №209-02 від 04.09.2008, №909-02 від 11.09.2008, №1707-01 від 17.07.2007, №0808-01 від 08.08.2007, №1712-01 від 17.12.2007, №211-01 від 05.11.2007, №211-02 від 05.11.2007, №111-01 від 01.11.2007 (а.с. 147-171, том 1).

На підтвердження розрахунків за придбаний товар надано рахунки фактури №62 від 14.05.2007, №93 від 21.06.2007, №32 від 24.04.2007, №423 від 04.09.2007, №1607-01 від 16.07.2007, №111-01 від 01.11.2007, №211-02 від 02.11.2007, №0108-01 від 01.08.2008, №909-02 від 09.08.2008, 209-02 від 02.09.2008, №1308-02 від 13.08.2008, №108-02 від 01.08.2008, №2907-02 від 29.07.2008, №2304-01 від 23.04.2008, №904-01 від 09.04.2008, №204-02 від 02.04.2008, №10802 від 01.08.2008, банківські виписки (а.с. 121,125,128,131-135, 137,139-144,146 том 1).

На підтвердження обставин щодо використання придбаних товарів в господарській діяльності позивач надав лімітно-заборні карти (а.с. 196-227 том 1).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР (який регулював порядок формування податкового кредиту до 1 січня 2011 року, далі - Закон № 168-97-ВР) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 цієї статті).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану" встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2 цієї статті 7 Закону України "Про податок на додану" платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення стаття 1Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року № 165 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за № 233/2037; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ.

Пунктом 5 Порядку визначено, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 Порядку.

За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у пункті 18 Порядку, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки позивача були взаємовідносини з ТОВ "Делі Консалт", ТОВ "Налєстра", ТОВ "Енжел Графікс" за період з 01.01.2007 по 31.03.2009.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доводів відносно нереальності виконання умов договорів між позивачем та ТОВ "Делі Консалт", ТОВ "Налєстра" та ТОВ "Енжел Графікс" зважаючи на обставини, встановлені у постанові Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 10 червня 2009 року у кримінальній справі № 1-528/2009, в мотивувальній частині якої було встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, діючи у складі організованої злочинної групи, створили фіктивні підприємства, а саме: ТОВ "Делі Консалт", ТОВ "Налєстра", ТОВ "Енжел Графікс", та провели з допомогою вказаних підприємств, а також використовуючи незаконну діяльність підприємств-організаторів, операції по конвертації грошових коштів із безготівкової форми у готівку, ухилилися від сплати податків, внаслідок чого згідно з висновком судово-бухгалтерської експертизи до державного бюджету не надійшов ПДВ на загальну суму 9589512,29 грн. Вказані дії зазначених осіб кваліфіковані за частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205, частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України, як фіктивне підприємництво та службове підроблення документів. Цим рішенням провадження у справі закрито відповідно до Закону України "Про амністію", тобто за нереабілітуючими підставами.

Наведені обставини свідчать про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами не були реальними, оформлялись лише документально і були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Крім того, як було встановлено в суді апеляційної інстанції, у позивача була реальна можливість придбання вказаного товару у безпосереднього виробника, натомість з урахуванням умов оплати товару, виходячи з пояснень останнього, угоди були укладені з підприємствами, які в подальшому були визнані фіктивними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту виписані контрагентами, фіктивність господарської діяльності яких встановлена постановою суду, а отже, вони не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в рішені по даній справі та в постановах від 05.03.2012 (справа 21-421а11) та від 29.03.2016 (справа № 21-5315а15).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відносно посилань позивача на необхідність застосування судом в даній справі ст. 72 КАС України, колегія суддів зазначає про неможливість застосування останньої виходячи з такого.

За приписами ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З даної норми вбачається, що доказуванню не підлягають лише встановлені судом обставини.

Так, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року було залишено без змін постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27.08.2015 року, якою було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя від 12.04.2010 року № /0/7332 про визначення ВАТ "Завод "Запоріжавтоматика" суми податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 27 550,50 грн., в т.ч. 18 367,00 грн. за основним платежем і 9 183,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Прийшовши до вказаних висновків суди, як першої так і апеляційної інстанцій у вказаній справі керувалися, в тому числі, висновками Вищого адміністративного суду України, що викладені в ухвалі від 08.12.2011 року, згідно якої було встановлено реальність відображених у податковому обліку господарських операцій позивача із контрагентами ТОВ «Енджел графікс», ТОВ «Делі Консалт», ТОВ "Треста Гранд", ТОВ «Налестра» за цей же період, що і в даній справі та за цими ж господарськими операціями, яка в подальшому була скасована постановою Верховного Суду України від 15.12.2015 року з протилежними висновками.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 12.04.2010 № /0/7333 є правомірним, підстави для його скасування, а відтак і для задоволення позову, відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Завод "Запоріжавтоматика" - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства "Завод "Запоріжавтоматика" до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізької області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Чабаненко