Справа № 713/618/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 713/618/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кибич І.А.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

27 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області про скасування рішення 58-ої сесії Вижницької міської ради VI скликання №144-58/15 від 13 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся Вижницького районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до Вижницької міської ради Чернівецької області про скасування рішення 58-ої сесії Вижницької міської ради VІ скликання №144-58/15 від 13 жовтня 2015 року про затвердження Технічного обґрунтування землекористування житлового будинку по АДРЕСА_1, Арх.№24-09/2015, площею 1417, 70 м.кв. до відповідача Вижницької міської ради.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2016 року адміністративний позов у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено, що згідно договору купівлі-продажу від 28.08.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Вижницької районного нотаріального округу по реєстру №1626, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

В житловому будинку по АДРЕСА_1., об'єднання співвласників (ОСББ) не створено.

ОСОБА_2 неодноразово звертався із заявами до Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області про надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,0040 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, та узаконення земельної ділянки площею 0,0080 га під існуючим фундаментом для будівництва гаража, які розташовані в АДРЕСА_1. Одночасно із заявами про виділення земельних ділянок позивач надав відповідачу список з підписами мешканців багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1, за виключенням трьох підписів, що підтверджується копією списку. Однак в задоволенні його заяв було відмовлено.

Судом першої інстанції також встановлено, що рішенням п'ятдесят восьмої сесії VI скликання Вижницької міської ради №144-58/15 від 13.10.2015 року «Про затвердження технічних обґрунтувань площ землекористувань житлових будинків по АДРЕСА_1» вирішено затвердити: 1а. Технічне обґрунтування землекористування житлового будинку по АДРЕСА_2 арх.№20-09/2015 площею 1595,30 м2; 1б. Технічне обґрунтування землекористування житлового будинку по АДРЕСА_3 арх.№21-09/2015 площею 1143,80 м2; 1в. Технічне обґрунтування землекористування житлового будинку по АДРЕСА_4 арх.№22-09/2015 площею 1313,00 м2; 1г. Технічне обґрунтування землекористування житлового будинку по АДРЕСА_1 арх.№23-09/2015 площею 1486,90 м2; 1д. Технічне обґрунтування землекористування житлового будинку по АДРЕСА_1 арх.№24-09/2015 площею 1417,70 м2, що підтверджується копією рішення.

З договору №24-09/2015 на виконання проектно-кошторисної документації від 23.10.2015 року вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4, (виконавець) та Вижницька міська рада (замовник) уклали договір, відповідно до п.1 якого: замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання проектно-кошторисної документації «Технічне обґрунтування площі землекористування житлового будинку по АДРЕСА_1». Відповідно до п.3.1 договору, виконавець зобов'язаний виконати проектну документацію відповідно до діючих норм і правил згідно завдання на проектування тощо.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Вижницької міської ради Чернівецької області, позивач звернувся до суду із цим позовом, у якому просить визнати неправомірним та скасувати рішення 58-ої сесії Вижницької міської ради VІ скликання №144-58/15 від 13 жовтня 2015 року про затвердження Технічного обґрунтування землекористування житлового будинку по АДРЕСА_1, Арх.№24-09/2015, площею 1417,70 м.кв.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення п'ятдесят восьмої сесії VI скликання Вижницької міської ради №144-58/15 від 13.10.2015 року «Про затвердження технічних обґрунтувань площ землекористувань житлових будинків по АДРЕСА_1» прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ЗК України та ЗУ «Про місце самоврядування в Україні», є законне, обґрунтоване та неупереджене.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Питання щодо регулювання земельних відносин, відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так відповідно до положень ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно частини 2 вказаної статті рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч.4 ст.118 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Частиною 7 даної статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Згідно п. «а» ч.3 ст.22 ЗК України земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Статтею 20 ЗК України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст.120 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою.

З договору №24-09/2015 на виконання проектно-кошторисної документації від 23.10.2015 року вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (виконавець) та Вижницька міська рада (замовник) уклали договір, відповідно до п.1 якого: замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання проектно-кошторисної документації «Технічне обґрунтування площі землекористування житлового будинку по АДРЕСА_1». Відповідно до п.3.1 договору, виконавець зобов'язаний виконати проектну документацію відповідно до діючих норм і правил згідно завдання на проектування тощо.

Відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

А згідно ч.1 ст.19 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Частиною 3 ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Відповідно до ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Згідно частини четвертої статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Площа землекористування житлового будинку визначена на підставі п.3.8*, примітки 1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та «Правилам та порядку розподілу території житлового кварталу (мікрорайону)», затверджених наказом Держбуду України від 16.09.1999 р. Згідно статистичних даних Вижницької міської ради в будинку №25-В проживає 31 особа. Будинок двоповерховий, 16-ти квартирний.

Таким чином при нормі 30,1 кв.м/люд. отримаємо наступні значення для обґрунтування площі землекористування: 31 чол. х 30,1 кв.м = 933,10 кв.м. З урахуванням площі забудови будинку площа землекористування складає: 933,10 кв.м + 484,60 кв.м = 1417,70 кв.м.

При нанесенні меж землекористування прибудинкової території на топографічній зйомці визначена резервна територія, яка може бути встановлена на місцевості для розміщення будівництва або інших видів використання території за умов додержання чинного законодавства, будівельних і санітарних норм.

У разі, якщо резервну площу прибудинкової території неможливо виділити в окрему земельну ділянку, достатню для спорудження житлового будинку, інших споруд громадського та/або допоміжного призначення, за умов дотримання вимог державних будівельних норм відносно відстаней до існуючих споруд, всю резервну територію при погодженні з органами місцевого самоврядування дозволяється розподілити на земельні ділянки прибудинкових територій існуючих житлових будинків по АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на те, що в будинку проживає 16 осіб, є необґрунтоване та не може бути підставою для скасування спірного рішення та зменшення розміру прибудинкової території будинку по АДРЕСА_1, оскільки даний розмір встановлений відповідно до п.3.8 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92** - не менше як: 30,1 - 23,3 м2 /люд., яким граничний розмір прибудинкової території не обмежений.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення 58-ої сесії Вижницької міської ради VІ скликання №144-58/15 від 13 жовтня 2015 року.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 411 (чотириста одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок в дохід держави з огляду на наступне.

В силу ч. 1 статті 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Статтею 94 КАС України визначено порядок розподілу судових витрат. Під розподілом судових витрат слід розуміти покладення судом на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення, у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду і вирішення справи, обов'язку відшкодувати іншій стороні судові витрати. Суб'єкти владних повноважень - відповідачі в адміністративній справі, наділені статусом юридичної особи, а отже цивільною правосуб'єктністю, що покладає на них обов'язок нести відповідальність у вигляді сплати судового збору у разі встановлення судом порушення права позивача - особи приватного права.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вказана норма Закону кореспондується зі ст.88 КАС України, зокрема, ч.1 даної статті передбачає, що суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ч.2 ст.88 КАС України, якщо у строк встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається бе з розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Наведені норми дають підстави для висновку, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов'язком суду, при цьому суд вирішує це питання враховуючи майновий стан сторони.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 411 (чотириста одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок в дохід держави.

Разом з тим, питання про звільнення від сплати судового збору чи відстрочення його сплати судом першої інстанції не було вирішено в порядок та спосіб, що встановлений чинним законодавством.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що стягнення з ОСОБА_2 судового збору в сумі 411 (чотириста одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок є помилковим.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області про скасування рішення 58-ої сесії Вижницької міської ради VI скликання №144-58/15 від 13 жовтня 2015 року змінити .

Абзац 2 резолютивної частини постанови Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2016 року виключити.

В решті постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30.09.16.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.