Справа № 806/1760/16
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м.Житомир справа № 806/1760/16

категорія 2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Мельниченко О.В.,

за участю: представників позивача та відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він 05.09.2016 звернувся до відповідача із запитом у якому просив:

- провести перевірку та сповістити чи були у відрядженні працівники поліції ГУ НМ в Київській області 30.08.2016 в с. Медвин, Богуславського району Київської області; ( та окремо працівник поліції ОСОБА_2)

- сповістити прізвища працівників поліції ГУ НМ в Київській області, які 30.08.2016 були в с. Медвин, Богуславського району Київської області;

- сповістити, чи дійсно працівники поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 наказав двом підлеглим працівникам поліції ГУ НП в Житомирській області, 30 серпня 2016 року були в селі Медвин, Богуславського району Київської області та вчиняти протиправні дії.

Позивач вважає, що відповідач допустив неправомірні дії (бездіяльність) щодо ненадання інформації (публічної інформації) на його запит від 05.09.2016 та просить зобов'язати відповідача надати інформацію на його запит від 05.09.2016.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечував щодо його задоволення з посиланням на те, що інформація, яку запитував позивач не відноситься до публічної інформації та регулюється Законом України « Про звернення громадян».

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивач 05.09.2016 оформив запит до ГУ НМ в Житомирській області у якому просив:

- провести перевірку та сповістити чи були у відрядженні працівники поліції ГУ НМ в Київській області 30.08.2016 в с. Медвин, Богуславського району Київської області; ( та окремо працівник поліції ОСОБА_2)

- сповістити прізвища працівників поліції ГУ НМ в Київській області, які 30.08.2016 були в с. Медвин, Богуславського району Київської області;

- сповістити, чи дійсно працівники поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 наказав двом підлеглим працівникам поліції ГУ НП в Житомирській області, 30 серпня 2016 року були в селі Медвин, Богуславського району Київської області та вчиняти протиправні дії.

Вказаний запит було направлено на адресу відповідача 06.09.2016, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції про відправлення рекомендованого листа.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 вказаного Закону роз'яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Проаналізувавши наведені вище тлумачення термінів, закріплених у Законі України "Про звернення громадян", суд дійшов висновку, що коло питань, з яким позивач звернувся до відповідача, підпадає під визначення "заява (клопотання)", а тому запит позивача слід розглядати у строк визначений ч. 1. ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", як це і вказує відповідач у своїх запереченнях.

Також суд вважає за необхідне вказати, що жодного посилання у запиті на те, що це запит щодо надання публічної інформації немає. Крім того посилання представника позивача на те, що спірні правовідносини регулює Закон України "Про доступ до публічної інформації" не відповідають дійсності та спростовуються наступним.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Слід також відмітити, що за нормами п.3 ч.1 ст.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є службова інформація.

За визначеннями п.2 ч.1 ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Згідно ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до довідки Вищого адміністративного суду України про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" виокремлюються такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

При цьому, у разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що звернення позивача від 01.09.2016 є запитом у розумінні Закону України "Про звернення громадян".

Аналогічної правової позиції дотримується також ВАС України в ухвалі №К/800/16368/15 від 22.10.2015.

Крім того, слід наголосити, що станом на час звернення до суду з даним позовом та на час розгляду даної адміністративної справи не закінчився термін визначений Законом України "Про звернення громадян" для надання відповіді.

Наведені обставини свідчать, що жодної бездіяльності відповідачем допущено не було, а тому немає правових підстав щодо зобов'язання відповідача надати відповідь на звернення позивача від 01.09.2016, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.С. Токарева

Повний текст постанови виготовлено: 03 жовтня 2016 р.