Справа № 308/13573/15-а
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2016-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

- головуючого судді Шепетко І.О.,

- при секретарі Терпай С.В.,

- за участю позивача ОСОБА_1,

- представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання неправомірними дій про зменшення виплати пенсійного забезпечення, стягнення заборгованості, стягнення моральної та матеріальної шкоди-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дії стосовно зменшення розміру виплати пенсійного забезпечення неправомірними та зобовязання провести донарахування та виплату в повному обсязі, стягнути заборгованість вчасно невиплаченої пенсії в розмірі 55 200 грн. В подальшому, збільшив позовні вимоги, та також просив стягнути 1 025 000 грн. моральної та 7 500 матеріальної шкоди.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив наступне.

15 лютого 2010 року він звільнився за станом здоровя на пенсію із податкової міліції (Наказ Державної податкової адміністрації України № 130-О від 15 лютого 2010 року «По особовому складу податкової міліції» - підстава: свідоцтво про хворобу видане ВЛК від 07.12.2009 № 495. витяг із акту огляду МСЕК від 15.12.2009 № 0381, рапорт ОСОБА_1 від 27.01.2010).

Вважає, що зазначений наказ не відповідає вимогам ч.4, ч.7, ч.10 ст. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки рапорт на пенсію за станом здоровя подав будучи відрядженним до Воловецької райради, з даної виборної посади в податкову міліцію на будь-яку посаду не повертався. А тому, відповідно до ч.10 ст. 43 Закону, пенсія повинна була обчислюватися виходячи з посадового окладу, встановленого за аналогічною посадою відповідно для осіб офіцерського складу, тобто із розміру 10 246, 42 грн.

Також зазначає, що згідно офіційного повідомлення за № 6517/13 від 02.08.2010 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 16 лютого 2010 року йому було призначено пенсію в розмірі 5 389,07 грн., як вважає позивач правомірно. Вважає, що з 15 лютого 2010 року по лютий 2015 року відповідач вимоги закону стосовно виплати пенсійного забезпечення виконував, а вже з березня 2015 року безпідставно зменшив розмір пенсійного забезпечення в три рази.

12 березня 2015 року позивач звернувся до ДФС України з проханням видати наказ, яким прирівняти його грошове забезпечення в розмірі 10 246, 42 грн. згідно довідки про грошове забезпечення до аналогічної офіцерської посади. Однак, 10.04.2015 року отримав відповідь про відмову у видачі наказу про при рівняння заробітку у відрядженні до аналогічної посади та грошового забезпечення в ДПА України. Вважає, що незаконно взята до розрахунку довідка про грошове забезпечення від 30.11.2010 р. №188/05-о, яка видана в ДПА в Закарпатській області.

З огляду на викладене, позивач просив суд визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області стосовно зменшення розміру виплати його пенсійного забезпечення неправомірними та винести судове рішення, яким зобовязати провести донарахування та виплату із березня 2015 року по дату винесення рішення в повному обсязі пенсійне забезпечення, яке було правомірно встановлено 15 лютого 2010 року, стягнути заборгованість вчасно не виплаченої пенсії. В ході судового розгляду уточнив позовні вимоги та просив визнати неправомірними дії відповідача стосовно порушення ними вимог ст. 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільненних з військової служби та деяких інших осіб», а саме зменшення виплати йому песійного забезпечення з березня 2015 року, стягнути з відповідача заборгованість вчасно невиплаченої пенсії за період з березня 2015 року по березень 2016 року в сумі 55 200 грн та зобовязати відповідача виконувати норму ст. 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, яка забороняє проводити перерахунок раніше призначених пенсій в бік зменшення. В подальшому позивачем було збільшено позовні вимоги, та заявлено вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 1 025 000, 00 грн та матеріальної шкоди в розмірі 7 500,00 грн, посилаючись на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду в справі №876/11709/15 від 15 грудня 2015 року та ст. 55 Конституції України. Зазначає що матеріальна шкода полягає в затратах на проїзд, добових та інших витратах повязаних із участю у судових засіданнях.

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою ПФУ від 30.01.2007 року № 3-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за № 135/13402, первинне призначення пенсії та індивідуальні перерахунки пенсій осіб, яким призначено пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», повязані з уточненням їх вислуги років, розміру грошового забезпечення, або його окремих видів, здійснюється виключно на підставі документів, поданих уповноваженими структурними підрозділами міністерств та відомств, на які покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Таким чином, у липні 2010 року, відповідно до подання про призначення пенсії Державної податкової адміністрації у Закарпатській області № 1 від 13.04.2010 року та доданих документів, якими не було однозначно визначено грошове забезпечення з якого повинно здійснюватися нарахування пенсії, ОСОБА_1 з 16.02.2010 року було призначено пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та відповідно до п. 5 постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» з грошового забезпечення, яке включало посадовий оклад за посадою голови Воловецької районної ради, окладу за спец звання «підполковник податкової міліції», надбавку за вислугу років та суму додаткових видів грошового забезпечення, визначену шляхом ділення фактично виплаченої суми додаткових грошового забезпечення за період з лютого 2008 р. по січень 2010 року на 24, та направлено запит Пенсійним фондом України до Державної податкової адміністрації з питання правильності звільнення зі служби ОСОБА_1

Відповідно до наказу ДПА України № 519 від 27.04.2010 року про внесення доповнень до наказу ДПА України від 15.02.2010 року № 130-о, яким було встановлено підполковнику податкової міліції ОСОБА_1 грошове забезпечення для призначення пенсії за посадою завідувача сектором державної податкової інспекції у м. Ужгород та довідки про грошове забезпечення від 30.11.2010 року № 188/05-о станом на 15.01.2010 року для призначення пенсії ОСОБА_1 за посадою завідувача сектором державної податкової інспекції у м. Ужгород, наданою Державною податковою адміністрацією у Закарпатській області, з 01.12.2010 року пенсію ОСОБА_1 було приведено у відповідність.

Однак 08.12.2010 року ОСОБА_1 не погодився із нарахуванням пенсії за посадою завідувача сектором державної податкової інспекції у м. Ужгород оскаржив таке рішення відповідача до суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2010 року по справі № 2а-3614/10 про забезпечення адміністративного позову, з врахуванням ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2010 № 2-а-3614/10, суд ухвалив рішення, яким зупинив дію Наказу ДПА України № 519-о від 27.04.2010 року, довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії № 188/05-о від 30.11.2010 року та проведеного перерахунку пенсії головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та вказав на необхідність при подальшій виплаті гр. ОСОБА_1 керуватися наказом № 130-о ДПА України від 15.02.2010 року, а також наказом ДПА в Закарпатській області № 19-о від 17.02.2010 року та довідкою Воловецької районної ради про розмір грошового забезпечення.

В подальшому, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2011 року по справі № 2а-3614/10 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії Державної податкової адміністрації України стосовно видачі наказу № 519-о від 27.04.2010 року та довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії № 188/05-0 від 30.11.2010 року та направлення їх в Пенсійний фонд України неправомірними. Скасовано наказ Державної податкової адміністрації України № 519-о від 27.04.2010 року та довідку про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії № 188/05-0 від 30.11.2010 року. Зобов'язано Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області в повному обсязі провести нарахування та виплату пенсійного забезпечення ОСОБА_1 виходячи із розмірів (останні 24 місяці перед звільненням - 15.02.2010 року) заробітної плати голови районної ради.

Проте, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 61402/11/9104 апеляційну скаргу Державної податкової адміністрації України було задоволено повністю, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2011 року у справі № 2п-3614/10 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

З огляду на рішення апеляційної інстанції відповідач направив запит до Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо надання довідки про грошове забезпечення станом на 01.04.2012 (відповідно до ПКМУ № 952 від 15.10.2012 року «Про внесення змін до ПКМУ від 23.04.2012 року № 355) для нарахування пенсії ОСОБА_1

Після надходження 18.03.2015 року довідки про грошове забезпечення, пенсію ОСОБА_1 було приведено у відповідність до ч. 2 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Щодо вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди, то вважають, що позивачем не доведено розмір завданої моральної шкоди, не зазначено доказів, що він зазнав втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, та доказів, якими підтверджується така шкода. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували понесені витрати в розмірі 7 500,00 грн. Крім того, правомірність дій головного управління щодо призначення та виплати позивачу пенсії встановлена рішеннями національних судів, які набрали законної сили.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити його повністю.

Повноважні та компетентні представники відповідача позов не визнали з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву та просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю у звязку з їх необґрунтованістю.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем в якості відповідача зазначено Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, орган який проводить нарахування та виплату пенсії позивачеві.

Позивач у позовній заяві дійсно зазначив, що 15 лютого 2010 року він звільнився за станом здоровя на пенсію із податкової міліції (Наказ Державної податкової адміністрації України № 130-О від 15 лютого 2010 року «По особовому складу податкової міліції» - підстава: свідоцтво про хворобу видане ВЛК від 07.12.2009 № 495. витяг із акту огляду МСЕК від 15.12.2009 № 0381, рапорт ОСОБА_1 від 27.01.2010).

Проте, правомірність нарахування пенсії позивачу ОСОБА_1 виходячи із розмірів заробітної плати голови районної ради вже була предметом судового розгляду.

Матеріали справи містять постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 61402/11/9104 з якої вбачається наступне.

08.12.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової адміністрації України, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в якому просив визнати дії Державної податкової адміністрації України стосовно видачі наказу № 519-о від 27.04.2010 року та довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії № 188/05-0 від 30.11.2010 року неправомірними та скасувати вищевказані документи, зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області в повному обсязі провести нарахування та виплату пенсійного забезпечення позивачу виходячи із розмірів заробітної плати голови районної ради.

На обґрунтування позовних вимог він зазначав, що наказ № 519-о від 27.04.2010 року та довідка про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії № 188/05-0 від 30.11.2010 року видані з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того те, що Закарпатським окружним адміністративним судом 07.12.2010 року прийнято постанову, якою визнано дії Державної податкової адміністрації України неправомірними стосовно невиплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням ним 3-ої групи інвалідності.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2011 року адміністративний позов задоволено. Визнано дії Державної податкової адміністрації України стосовно видачі наказу № 519-о від 27.04.2010 року та довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії № 188/05-0 від 30.11.2010 року та направлення їх в Пенсійний фонд України неправомірними. Скасовано наказ Державної податкової адміністрації України № 519-о від 27.04.2010 року та довідку про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії № 188/05-0 від 30.11.2010 року. Зобов'язано Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області в повному обсязі провести нарахування та виплату пенсійного забезпечення ОСОБА_1 виходячи із розмірів (останні 24 місяці перед звільненням - 15.02.2010 року) заробітної плати голови районної ради.

Вищезазначеною постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 61402/11/9104 апеляційну скаргу Державної податкової адміністрації України було задоволено повністю, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2011 року у справі № 2п-3614/10 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Проаналізувавши наведені у постанові норми законодавства, колегія суддів зазначила, що особливістю пенсійного забезпечення зазначених вище осіб є те, що базою для обчислення і перерахунку пенсії має бути грошове забезпечення, встановлене за військовою (спеціальною) посадою, оскільки пенсія призначається на єдиних засадах після звільнення з військової (спеціальної служби).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що не може визнаватись останньою посадою позивача перед звільненням посада, яку він займав, перебуваючи у відрядженні в органі місцевого самоврядування.

За таких обставин, колегія прийшла до висновку, що пенсія військовослужбовця, осіб рядового і начальницького складу, які перебували у відрядженні, обчислюється, виходячи з відповідних окладів за останньою посадою, званням за місцем служби перед звільненням. В даному випадку такою посадою позивача є посада завідувача сектору ДПІ у м. Ужгороді.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року залишено без змін.

Як зазначено у ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що факт правомірності нарахування позивачу пенсії за посадою завідувача сектору ДПІ у м. Ужгороді, вже встановлений постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 61402/11/9104, тому не підлягає доказуванню в межах розгляду цієї справи.

В ході розгляду справи № 2а-3614/10 про забезпечення адміністративного позову, суд ухвалив рішення за ухвалою від 17.12.2010, яким зупинив дію Наказу ДПА України № 519-о від 27.04.2010 року, довідки про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії № 188/05-о від 30.11.2010 року та проведеного перерахунку пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України (офіційного повідомлення № 10548/13 від 03.12.2010).

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.12.2010 у справі № 2-а-3614/10 судом також було розяснено ГУ Пенсійного фонду України в Закарпатській області його подальші дії стосовно подальшої виплати пенсії гр. ОСОБА_1, відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2010 року по справі № 2а-3614/10 та вказав на необхідність при подальшій виплаті гр. ОСОБА_1 керуватися наказом № 130-о ДПА України від 15.02.2010 року, а також наказом ДПА в Закарпатській області № 19-о від 17.02.2010 року та довідкою Воловецької районної ради про розмір грошового забезпечення (заробітна плата з останнього місця роботи) на день звільнення від 15.02.2010 р.

Тобто на виконання вищезазначених ухвал Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 протягом 2010 2015 років проводилося нарахування і виплата пенсії керуючись наказом № 130-о ДПА України від 15.02.2010 року, а також наказом ДПА в Закарпатській області № 19-о від 17.02.2010 року та довідкою Воловецької районної ради про розмір грошового забезпечення (заробітна плата з останнього місця роботи) на день звільнення від 15.02.2010 р., тобто виходячи із розмірів заробітної плати голови районної ради, що позивач вважає правомірним, та про це зазначив у позові, проте визнано неправомірним постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 61402/11/9104, якою зазначено, що пенсія військовослужбовця, осіб рядового і начальницького складу, які перебували у відрядженні, обчислюється, виходячи з відповідних окладів за останньою посадою, званням за місцем служби перед звільненням. В даному випадку такою посадою позивача є посада завідувача сектору ДПІ у м. Ужгороді.

Як зазначено у ч. 4 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо у задоволенні вимог позивачеві буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили.

Тобто, фактично відповідач виконав постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 61402/11/9104, яка набрала законної сили з дня винесення, і після набрання постановою законної сили припинив нарахування пенсії позивачеві у підвищеному розмірі виходячи із розмірів заробітної плати голови районної ради, та здійснив нарахування ОСОБА_1 пенсії виходячи з посади завідувача сектору ДПІ у м. Ужгороді, оскільки втратили чинності ухвали суду щодо забезпечення позову у справі № 2-а-3614/10.

Таким чином, після набрання законної сили постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 61402/11/9104 та втрати чинності ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2010 у справі № 2а-3614/10 та від 29.12.2010 у справі № 2а-3614/10, відповідачу на запит Головним управлінням ДФСу Закарпатській області було направлено довідку від 17.03.2015 № 42/05-о про розмір грошового забезпечення для перерахування пенсії ОСОБА_1 за посадою завідувача сектору ДПІ м. Ужгород, що повністю відповідає вищезазначеним вимогам.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою передбачено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Відповідачем було приведено пенсію у відповідність, тобто з березня 2015 року нарахована пенсія за посадою завідувача сектору ДПІ м. Ужгород відповідно до довідки від 17.03.2015 № 42/05-о про розмір грошового забезпечення для перерахування пенсії ОСОБА_1, наданої Головним управлінням Державної фіскальної служби у Закарпатській області, як того вимагають вимоги закону та на виконання вищезазначених рішень суду.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на неможливість зменшення розміру виплачуваної йому пенсії через ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Оскільки статтею 63 визначені норми перерахунку у разі зміни розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у звязку із веденням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах встановлених законодавством. У даному ж випадку у інших відповідних категорій військовослужбовців нічого не змінювалося. Крім того зменшення пенсії позивачу повязане із виконанням рішення суду та усуненням помилок при її нарахуванні у минулому, тому є законним та обґрунтованим. Забезпечення позову на період спору вже спричинило певні збитки державі, а застосування цієї норми до спірних правовідносин без законних підстав на те, призведе до спричинення додаткових збитків державі, що є неприпустимим. У даному випадку не йдеться про погіршення стану позивача, а лише про приведення належних йому виплат у відповідність до норм закону.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області стосовно зменшення розміру виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_1 правомірні, фактично мала місце зміна підстави нарахування пенсійного забезпечення, а не його зменшення.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У зв'язку з тим, що дії відповідача не визнані судом протиправними, то позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1 025 000, 00 грн. моральної шкоди на користь позивача не підлягають задоволенню.

Також не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивачем не доведено заподіяння такої відповідачем, не обґрунтовано її розмір та підстави.

Керуючись ст.ст. 158-163, 185-186, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання неправомірними дій про зменшення виплати пенсійного забезпечення, стягнення заборгованості, стягнення моральної та матеріальної шкоди - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4