Справа № 826/8002/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2016 року м. Київ № 826/8002/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Служби безпеки України

третя особа Адміністрація президента України

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Служби безпеки України, третя особа Адміністрація президента України, в якій просить:

- зобов`язати Службу безпеки України виконати п. 1 Указу Президента України №41/2016 від 09.02.2016 р. «Про присвоєння військових та спеціальних звань учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС»;

- зобов`язати Службу безпеки України розглянути належним чином питання про присвоєння чергового військового звання ОСОБА_1 відповідно до п.1 Указу Президента України №41/2016 від 09.02.2016 р. «Про присвоєння військових та спеціальних звань учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС»;

- дозволити Службі безпеки України присвоїти ОСОБА_1 , який

є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, чергове військове звання;

- зобов`язати Службу безпеки України надати суду звіт про виконання судового рішення через три місяці після набрання ним чинності.

В обґрунтування позовних вимог, посилаючись серед іншого на рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1998 р. у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства», зазначено, що відповідач ухилився від вчинення дій щодо виконання Указу Президента України від 09.02.2016 р. №41/2016 «Про присвоєння військових та спеціальних звань учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», при цьому, на переконання позивача, внаслідок такої бездіяльності порушуються права та інтереси позивача.

Окрім цього, до суду надійшли письмові заперечення на адміністративний позов від СБУ, згідно яких у задоволенні позову слід відмовити. Так, в обґрунтування власної позиції у справі відповідачем зазначено, що присвоєння чергових військових звань особам, які перебувають у запасі Збройних Сил України, до яких відноситься позивач, не відноситься до повноважень Служби безпеки України.

Між тим представником відповідача наголошено, що згаданий Указ Президента України не містить прямої норми щодо присвоєння військового звання, а лише дозволяє СБУ присвоїти військовослужбовцям, звільненим у запас або відставку, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, чергові військові звання до полковника (капітана 1 рангу) включно.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отож, беручи до уваги наведені обставини, згідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд ухвалив розгляд даної адміністративної справи продовжити в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши наявні у справі документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
Як йдеться у позовній заяві та не ставилось під сумнів відповідачем, у травні 1986 р. наказом голови Комітету Державної Безпеки УРСР від 05.06.1986 р. №0102 відповідно до п. 1 наказу голови КДБ СРСР від 12.05.1986 р. №0267 молодшого сержанта ОСОБА_1 , водія, з 17 по 28 травня направлено для виконання службових обов`язків в зоні Чорнобильської АЕС.

Наказом СБУ від 29.12.2002 р. №1983-ос відповідно до Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у Службі безпеці України старшого прапорщика ОСОБА_1 , водія 1 класу 4 відділу служби автомобільного транспорту, звільнено з військової служби за п.п. б) п. 65 та п.п. в) п. 66 (за станом здоров`я непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний другого ступеня у воєнний час) у запас Збройних Сил України за станом здоров`я та на військовий облік направлено до Печерського РВК м. Києва.

29.03.2004 р. позивачу видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_1 .

Наказом голови СБУ від 19.04.2011 р. №156 за бездоганну службу в органах безпеки, самовідданість, мужність і героїзм, виявлені при ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕМ та з нагороди 25-ї річниці трагедії на ЧАЕС, відповідно до п. 13 ст. 25 Закону України «Про Службу безпеки України» ОСОБА_1 оголошено подяку та вручено нагрудний знак.

З огляду на видання 09.02.2016 р. Президентом України Указу №41/2016 «Про присвоєння військових та спеціальних звань учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» 16.02.2016 р. позивач звернувся до Службі безпеки України із запитом на інформацію, в якому серед іншого просив надати повну інформацію про порядок забезпечення цього Указу, зокрема, в який спосіб та коли саме Служба безпеки України буде присвоювати військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу, звільненим у запас або відставку, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, чергові військові звання; надати інформацію, чи необхідно позивачу подавати окрему (додаткову) письмову заяву (для позитивного вирішення питання).

У відповідь листом від 20.02.2016 р. Служба безпеки України листом від 20.02.2016 р. №11/3-Ф-24-П/271 повідомила позивача, що згідно з наказом Служби безпеки України від 29.12.2002 р. № 1983-ос його звільнено у запас Збройних Сил України, з огляду на що позивача перебуває на військовому обліку у військкоматі, з огляду на вказане позивачу запропоновано з питання присвоєння чергового військового звання звернутись до районного військового комісаріату за місцем проживання (додаток 3).

Не погоджуючись із даною відповіддю, позивачем скеровано скарги до Голови СБУ та в копії Адміністрації Президента України в порядку Закону України «Про звернення громадян» та, окрім цього, вважаючи дії бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.
Указом Президента України від 09.02.2016 р. №41/2016 з метою вшанування подвигу учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, їх вірності присязі, мужності і героїзму, готовності до самопожертви заради захисту людства від руйнівного впливу екологічної катастрофи та у зв`язку з 30-ю річницею аварії на Чорнобильській АЕС постановлено дозволити Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Службі безпеки України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державній фіскальній службі України присвоїти військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу податкової міліції, звільненим у запас або відставку (крім звільнених за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, за порушення дисципліни), які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, чергові військові та спеціальні звання до полковника (капітана 1 рангу) включно (п. 1).

Цей Указ набирає чинності з дня його опублікування і діє до 26 квітня 2016 року (п. 2).

Положеннями ст. 23 Закону України від 25.03.1992 р. №2229-XII «Про Службу безпеки України» (далі Закон №2229) у запас Служби безпеки України зараховуються громадяни України, які вислужили установлені строки служби і звільнені зі служби у Службі безпеки України, придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і які не досягли граничного віку перебування в запасі (ч. 1).

Зазначені особи перебувають на військовому обліку в Центральному управлінні та регіональних органах Служби безпеки України і залучаються до проведення навчальних зборів у визначеному законодавством порядку (ч. 2).

В той же час у відповідності до п. 65 Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у Службі безпеки України, затверджене Указом Президента України від 07.11.2001 р. №1053/2001 (в чинній на час звільнення позивача редакції) (далі Положення №1053) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас Служби безпеки України - осіб офіцерського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;

б) у запас Збройних Сил України: прапорщиків (мічманів), осіб рядового, сержантського і старшинського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; осіб офіцерського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час, у разі недоцільності використання їх у запасі Служби безпеки України або на їх прохання.

Як передбачено положеннями ст. 5 Закону №2232, військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад.

В той же час військові звання солдат і старший солдат віднесено до рядового складу, молодший сержант, сержант, старший сержант, старшина, прапорщик і старший прапорщик до сержантського і старшинського складу; молодший лейтенант, лейтенант старший лейтенант і капітан до молодшого офіцерського складу, майор, підполковник і полковник до старшого офіцерського складу; генерал-майор, генерал-лейтенант, генерал-полковник та генерал армії України до вищого офіцерського складу.

Відтак, військове звання позивача - старшого прапорщика станом на час його звільнення відносилось, як вбачається, до сержантського і старшинського складу, з огляду на що відповідно його і було звільнено у запас у запас Збройних Сил України.

Разом з тим, станом на час спірних правовідносин питання присвоєння чергових військових звань особам, які перебувають в запасі Збройних Сил України, визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153 (далі Положення №1153).

Так, зокрема, згідно до п. 43 Положення №1153 чергові військові звання військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, присвоюються:

1) до старшого сержанта (головного старшини) включно, в тому числі старшого солдата (старшого матроса) у порядку заохочення, - командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) і посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі;

2) до старшого прапорщика (старшого мічмана) включно - командиром корпусу, посадовими особами, які мають рівні з ним права та вищі;

2-1) до капітана включно - командувачами військ оперативних командувань;

3) до майора (капітана 3 рангу) включно - командувачами видів Збройних Сил України, а також першим заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України;

4) до підполковника (капітана 2 рангу) включно - першим заступником Міністра оборони України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_2 ;

5) до полковника (капітана 1 рангу) включно - Міністром оборони України.

Право присвоєння курсантам військових звань рядового складу, сержантського та старшинського складу мають начальники вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Посадові особи мають право присвоювати чергові військові звання лише військовослужбовцям, які перебувають в їх прямому підпорядкуванні.

Пунктом 44 цього Положення передбачено, що військові звання вищого офіцерського складу присвоюються військовослужбовцям Президентом України за поданням Міністра оборони України. Порядок присвоєння військових звань вищого офіцерського складу визначається Президентом України.

Відповідно до п. 45 Положення №1153 чергове військове звання старшого прапорщика (старшого мічмана) та чергове військове звання офіцерського складу до полковника (капітана 1 рангу) включно може бути присвоєно достроково Міністром оборони України, а в разі якщо Міністром оборони України призначено цивільну особу, - також начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України за погодженням із Міністром оборони України у порядку заохочення за наявності підстав, передбачених статтею 41 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Отже, враховуючи наведене, суд погоджується із доводами відповідача стосовно того, що присвоєння чергових військових звань особам (до яких належить і позивач), які перебувають у запасі Збройних Сил України, не відноситься до повноважень Служби безпеки України.

За таких обставин, дослідивши наявні у справі матеріали та пояснення сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні позову.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.
Суддя Я.І. Добрянська