Справа № 227/1297/14-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року м. Київ К/800/14783/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку письмового розгляду касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради, про стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача та зобов'язати здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» за період з 25.09.2013 року по день розгляду справи у суді з урахуванням фактично здійснених за цей час виплат.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 року, позов задоволено, а саме, визнано протиправними дії відповідача та зобов'язано останнього провести перерахунок та виплату на користь позивача допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 25.09.2013 року по дату постановлення судового рішення у розмірі відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», встановленого законом про бюджет прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з врахуванням фактично виплачених сум.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та постановити нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Як встановлено, ОСОБА_3 є не застрахованою особою, матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим отримує грошову допомогу, виплату якої здійснює відповідач в розмірі 130 гривень щомісячно.

Відповідачем допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачці була нарахована та виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми" (далі - Порядок № 1751) та внесених Законом України від 28.12.2007 № 107-VІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" змін до ст. ст. 13, 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у спірний період застосуванню підлягав саме Закон № 2811-XII, а не Порядок № 1751.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України від 21.11.1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII) (в редакції Закону України від 22.03.2001 року № 2334-III) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Пунктом 23 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину першу статті 15 Закону № 2811-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

В пункті 22 Порядку (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2008 року № 57) деталізовано, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

Разом з тим, пунктом 2 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з 1 січня 2009 року відновили свою дію положення статті 15 Закону № 2811-XII в редакції Закону України від 22.03.2001 року № 2334-III.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постановах від 22.12.2012 року (справа № 21-410а12), від 22.04.2014 року (справа № 21-73а14).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» будь-яких змін чи обмежень у застосуванні статті 15 Закону № 2811-XII не встановлено та не визначено іншого порядку і розміру виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З огляду на викладене та виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про неправомірність виплати позивачу вказаної допомоги у спірний період в розмірі 130 грн., що є меншим за розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого законами про Держбюджет на відповідні періоди.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради залишити без задоволення, постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: