Справа № 814/4388/15
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 р. Справа № 814/4388/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.,

при секретарі - Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року по справі за позовом ТОВ "Миколаївський хлібозавод №1" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.08.2015 року №, №, №,

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ "Миколаївський хлібозавод №1" звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.08.2015 року №, №, №.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення рішення від 25.08.2015 року № , від 25.08.2015 року № . Визнано протиправним та скасовано частково податкове повідомлення-рішення від 25.08.2015 року № на суму 25340,52 грн. В решті позову відмовлено. Присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібозавод №1" судовий збір у сумі 6866,16 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області.

В апеляційній скарзі Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що актом від 10.08.2015 " Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ " Миколаївський хлібзавод №1" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено порушення пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, пп.139.1.9, п.139.1 п.139 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток у розмірі 148 528 грн.,п.187.1, ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.201.6 ст.201 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість у розмірі 164 496 грн., п.3.5, п.3.6 гл. Положення № 637, видача готівки з каси по ВКО, в яких сума виданої готівки не підтверджена підписом одержувача склала 15 500грн., що призвело до перевищення ліміту каси на загальну суму 12670,26 грн., по.2.6 гл.2 Положення № 637 встановлено несвоєчасне оприбуткування суми готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі розрахункових операцій від 19.03.2013 на підставі фіскального звітного чеку № 1126 в розмірі 1220,23 грн. від 14.04.2013

На підставі акта перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 25.08.2015:

- № , в зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 148 528 грн. та 37 132 грн. штрафні санкції,

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 164 496 грн. та 82248 грн. штрафні санкції.

- № про застосування суми штрафних(фінансових) санкцій ( штрафу) в сумі 31 441,67 грн.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з правомірності формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат спірного періоду за результатами господарської діяльності з контрагентами ТОВ "ТД "Укрцветмет", ПП "Панас", ТОВ "Аріона-Торг", ТОВ "Інструментальний сервіс", ТОВ " Р-ПРОФІ", ПАТ "Імперія-С", ТОВ " ТД "Мегатекс". Разом з цим, також визнав протиправним та скасував частково податкове повідомлення-рішення від 25.08.2015 року № на суму 25340,52 грн., оскільки видача готівки була здійснена на підставі видаткової відомості, що відповідає положеннямп.п.3.5,3.6 гл. 3 Положення № 637.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно із пп.138.1.1 п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно із п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно із п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого), у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається із матеріалів справи, за результатами перевірки встановлено, що позивач задекларував у перевіряємому періоді господарські операції з контрагентами ТОВ "ТД "Укрцветмет", ПП "Панас", ТОВ "Аріона-Торг", ТОВ "Інструментальний сервіс", ТОВ " Р-ПРОФІ", ПАТ "Імперія-С", ТОВ " ТД "Мегатекс".

Податковим органом встановлено, що по взаємовідносинах між ТОВ "Миколаївський хлібзавод №1" та ТОВ "ТД "Укрцветмет" позивач надав договір купівлі-продажу № 69 від 22.03.2013, податкову та видаткову накладну, платіжні доручення. Операція з придбання матеріалів відображена у бухгалтерському обліку.

По правовідносинах ФГ "БОНА ДЕА"( перейменовано в ФГ "МК Степ") до перевірки надано договір поставки від 26.07.2013 року № 80,видаткову та податкову накладну від 26.07.2013 року на придбання пшениці 2 класу, операції з придбання відображенні в бухгалтерському обліку.

По правовідносинах позивача з ПП "Панас" зазначено, що до перевірки надано видаткову та податкову накладну на придбання солоду на суму 320 грн., операції з придбання відображені у бухгалтерському обліку, оплата за товар здійснена з розрахункового рахунку.

По контрагенту позивача ТОВ "Аріона-Торг" до перевірки надано договір, акт приймання-передачі природного газу та податкову накладну від 31.10.2013.

Позивач надав перевіряючим по контрагенту ТОВ "Інструментальний сервіс" видаткову та податкову накладну від 13.02.2014 року на придбання поліуретану на суму 3765 грн., операція проведена по бухгалтерському обліку, оплата здійснена за товар.

До перевірки по взаємовідносинах з ТОВ "Восток-сервіс-Миколаїв" позивачем надано видаткові та податкові накладні на придбання полотна нетканого, ганчір'я, рукавичок, операції з придбання відображені в бухгалтерському обліку, розрахунок з контрагентом за товар здійснено.

До перевірки позивачем по правовідносинах з ТОВ " Р-ПРОФІ" надані податкові та видаткові накладні, договір купівлі-продажу від 14.04.2014 року, 06.05.2014, операції відображені в бухгалтерському обліку, розрахунок проведено.

Позивачем до перевірки надано податкові та видаткові накладні, виписані ПАТ "Імперія-С", договір поставки від 01.07.2014 року олії соняшникової дезодорованої, товарна-транспортна накладна, операція з придбання відображена у бухгалтерському обліку, розрахунок проведено шляхом перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку.

До перевірки по контрагенту ТОВ " ТД "Мегатекс" позивачем надано видаткові та податкові накладні, договір купівлі-продажу висівок пшеничних від 12.08.2014 року, до перевірки товарно-транспортні накладні не надано, операції з придбання відображені в бухгалтерському обліку, товар оплачено.

В матеріалах справи знаходяться копії зазначених первинних документів, які містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача.

При цьому в акті перевірки та під час розгляду справи податковим органом не зазначено щодо відсутності первинних документів та зауважень щодо їх складання .

Більш того, в акті перевірки податковим органом був наведений перелік первинних документів, які підтверджують господарські взаємовідносини з вказаними контрагентами.

Посилання податкового органу, на акт перевірки від 30.10.2013 року про результати документальної позапланової перевірки ТОВ "ТД "Укрцветмет" щодо не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з позивачем; акт від 22.05.2014 " Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Інструментальний сервіс", якою встановлено нереальність здійснення господарських операцій з отримання товару та подальшої реалізації; акт від 19.11.2014 року " Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Восток-сервіс-Миколаїв", яким встановлено порушення ПК України; акт від 10.04.2015 року " Про результати документальної виїзної планової перевірки ПАТ " Імперія-С", яким встановлено відсутність фактичної реалізації товару, є безпідставними, оскільки це не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальність операцій .

Також, посилання податкового органу на акт від 12.12.2013 року " Про неможливість проведення зустрічної звірки фермерського господарства ФГ "БОНА ДЕА", в якому зазначено, що в зв'язку з ненаданням підприємством документів для проведення зустрічної звірки неможливо підтвердити факт реального здійснення господарських операцій; акт від 20.05.2014 року " Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП "Панас"", згідно якого неможливо підтвердити факт реального здійснення фінансово-господарських операцій з контрагентами-покупцями; акт " Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Аріона-торг" ; акт від 31.07.2014 року " Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Р-ПРОФІ", в якому зазначено, що правочини, укладені з контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб; є безпідставними, оскільки вказана інформація не є джерелом отримання податкової інформації, яка згідно положень ст. 83 Податкового кодексу України визначена в якості підстави для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок вказаних контрагентів не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства саме позивачем .

На час укладення та виконання договорів контрагенти позивача були зареєстрованими в ЄДРПОУ, тобто були юридичними особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю, були платниками податку на додану вартість.

Також слід зазначити, що за умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товару, що призвела до об'єктивної зміни складу активів такого платника (покупця), у межах господарської діяльності, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм при формуванні витрат та податкового кредиту, підстави для позбавлення останнього права на зазначені витрати та податковий кредит відсутні.

Платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентами його постачальника вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законодавством України іншого не передбачено.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта щодо непідтвердження факту перевезення вантажу відповідно до укладених угод, а саме відсутність товарно-транспортних накладних, оскільки сама по собі наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, а так само недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків.

Доводи апелянта щодо нереальності господарських операцій з ТОВ ТД «Мегатекс», у зв'язку з визнанням його 26 лютого 2015 року банкрутом, колегія суддів вважає помилковими, оскільки зазначений контрагент позивача на час здійснення господарських операцій був зареєстрований як суб'єкти підприємницької діяльності - юридична особа та включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а також зареєстрований платником податку на додану вартість.

Також, на спростування доводів апелянта, які вказані в апеляційній скарзі щодо відсутності документів на зберігання та транспортування пшениці у кількості 23 т. за результатом операції з придбання пшениці 2 класу, здійсненою між «МК СТЕП» та позивачем, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься копії складської квитанції на зерно №210 АФ 752201,прибуткова накладна № 270550 від 26.07.2013 року, видаткова накладна № РН-0000036, податкова накладна №14/2, платіжне доручення про перерахунок коштів на рахунок ФГ « Бон ДЕА», акт про переробку зерна.

Щодо доводів апелянта стосовно відсутності доказів транспортування природного газу за результатами операцій з придбання природного газу ( 4,419 тис м. куб)ТОВ « Миколаївський хлібзавод» у ТОВ « АРІОНА ТОРГ», то колегія суддів зазначає, що позивач надав суду технічний акт про обсяги спожитого (протранспортированого) природного газу від 31.10.2013 року, який складений представником ПАТ "Миколаївгаз", згідно якого позивач за жовтень 2013 року згідно показів приладів обліку та виробничо технологічних втрат спожив 4,419 тис.м куб поставлених від ТОВ "Аріона-торг", прибуткові накладні, товарно-транспортні накладні, подорожні листи, що підтверджують рух товару від контрагента позивача та оприбуткування товару позивачем.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

При цьому, чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат по взаєморозрахунках з вказаними контрагентами за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Окрім цього, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо скасування податкове повідомлення-рішення від 25.08.2015 року № на суму 25340,52 грн., з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи перевіркою дотримання ліміту залишку готівки в касі встановлено, що в порушення п.3.5, п.3.6 гл.3 Положення № 637 є факт видачі готівки з каси за видатковими касовими ордерами у яких відсутні підписи одержувача.

Відповідно до п. 3.5 Положення № 637 у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Пунктом 7.24 Положення встановлено, що у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5 цього Положення), сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.

Відповідно до п.1 Указу Президента України " Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" № 436/95 від 12.06.1995, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

В акті перевірки зазначено, що у видаткових касових ордерах № 605 від 20.05.2013 року на суму 5000 грн. ( одержувач ОСОБА_2.) та ВКО № 1486 від 05.12.2013 року на суму 10500 грн. ( одержувач ОСОБА_3.) відсутні підписи одержувачів готівкових коштів.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, видача готівки була здійснена на підставі видаткової відомості № 36 від 20.05.2013 року та № 51 від 05.12.2013 року, в яких сума виданої готівки підтверджується підписом одержувачів коштів.

Твердження апелянта, що надані до суду копії видаткової відомості від 20.05.2013 року та від 05.12.2013 року не були надані позивачем під час проведення перевірки та відповідно до п.44.6 ст. 44 ПК України вважаються такими, що були відсутні у платника податків на час складання відповідної звітності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем було надано як до перевірки так і до заперечень до акту видаткові відомості № 36 від 20.05.2013 року № 51 від 05.12.2013 року, у яких міститься підпис одержувача грошових коштів .

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо скасування спірного податкового рішення частково, оскільки у видаткових відомостях на видачу готівкових коштів є підпис одержувача, що узгоджується з п.3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, яка затверджена постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637.

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів зроблений правильний висновок про недоведеність податковим органом, на якого в силу норми ч.2 ст. 71 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, у зв'язку з чим вимоги щодо їх скасування підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з цим, зважаючи на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає вимоги апелянта щодо розподілу судових витрат відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко