Справа № 826/6217/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2016 року № 826/6217/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Федорчука А.Б., Кузьменка В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21
до відповідача Пенсійного фонду України
прозобов»язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.04.2015 р. позивачі звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Пенсійного фонду України, в якому просили:

- зобов'язати Пенсійний фонд України забезпечити виконання судових рішень ОСОБА_1 №2-а-2513/11 від 05.07.2011 р., ОСОБА_2 №2-а-4/2010 від 19.02.2010 р., ОСОБА_3 №2-а-329/2009 від 17.07.2009 р., ОСОБА_4 №2-а-186/2009 від 22.05.2009 р., ОСОБА_5 №2а-3151/2009 від 28.08.2009 р., ОСОБА_6 №2а-13429/11 від 30.03.2011 р., ОСОБА_7 №2а-3157/09 від 28.09.2009 р., ОСОБА_8 №2а-436/10 від 13.10.2010 р., №2а-2132/11 від 09.02.2011 р., ОСОБА_9 №2а-3150/2009 від 02.10.2009 р., ОСОБА_10 №2а-10551/11 від 06.04.2011 р., ОСОБА_11 №753/2138/14-а (6а/753/96/14), ОСОБА_12 №2а-48/11 від 17.05.2011 р., №2а-2810/11 від 21.10.2011 р., ОСОБА_13 №2а-991/2010 від 25.11.2010 р, №2а-2809/11 від 19.05.2011 р., ОСОБА_22 №2а-2269/2010 від 18.06.2010 р., №2а-22269/10 від 22.06.2011 р., ОСОБА_15 №2а-5907/11 від 08.11.2011 р., ОСОБА_16 №2а-1849/2011 від 15.09.2011 р., ОСОБА_17 №2а-815/2009 від 17.09.2009 р., ОСОБА_18 №2а-4286/2009 від 30.09.2009 р., ОСОБА_19 №2а-764/2009 від 17.09.2009 р., ОСОБА_20 №2а-2783/09 від 04.11.2010 р., ОСОБА_21 №2а-2202/10 від 30.11.2010 р. шляхом надання відповідних доручень управлінням Пенсійного фонду України в місті Фастів Київської області та в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області;

- передбачити в бюджеті Пенсійного фонду України видатки на виконання рішень суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивачі є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок чого стали інвалідами, а тому за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 року їм передбачена низка соціальний пільг та доплат.

Однак, не зважаючи на вказані обставини, як йдеться у позовній заяві, управління пенсійних фондів в місті Фастів Київської області та м. Кривий Ріг Дніпропетровської області ігнорують вимоги вказаного Закону, а судові рішення, що набрали законної сили, управління пенсійних фондів не виконуються, у зв'язку із чим позивачі були змушені неодноразово звертатись у суд за захистом своїх прав.

У справі наявні письмові заперечення на адміністративний позов, в яких відповідач стверджує про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову.

Як йдеться у запереченнях, позивачами не враховано відмінності функцій та повноважень Пенсійного фонду України та його територіальних органів щодо пенсійного забезпечення.

Так, зокрема, відповідач, посилаючись на норми п.п. 6 п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 р. №280 (далі - Положення №280), зауважує, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій. При цьому спеціальних підрозділів, які безпосередньо поновлюють та виплачують пенсій в Пенсійному Фонді України не створено.

Разом з тим, за висновком відповідача, призначення (перерахунок) та виплата пенсій здійснюється за рішеннями безпосередньо тих територіальних управлінь Фонду, на обліку в яких перебувають позивачі.

Окрім цього, також відповідачем зауважено, що заявлені позовні вимоги стосуються доручень виключно управлінням Пенсійного фонду України в м. Фастів Київської області та м. Кривий ріг Дніпропетровської області, тоді як позивачі перебувають на обліку також у пенсійних фондах у Чернігівській області, міст Києва та Одеси, а також Кіровоградської області.

Так, дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду даної справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2009 р. у справі №2а-3151/09 позов ОСОБА_5 задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Фастові щодо проведення перерахунку та виплати позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до чинної редакції ст. 50 та ч.4 ст. 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов»язано Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові здійснити перерахунок та виплату позивачу державної пенсії, як особі, віднесеній до 1 категорії, інваліду II групи, відповідно до чинної редакції ч.4 ст.54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 01.01.2009 року, з врахуванням зміни розміру мінімальної пенсії за віком та за виключенням сум фактично проведених виплат державної пенсії;

- зобов»язано Управління Пенсійного фонду України в м. Фастові здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, як особі, віднесеній до 1 категорії, інваліду II групи, відповідно до чинної редакції ст. 50 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2009 року, з врахуванням зміни розміру мінімальної пенсії за віком та за виключенням сум фактично проведених виплат додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю.

Дана постанова залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.08.2010 р. (справа №22ц-5246/2010 р.).

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2009 р. у справі №2а-3157/09, залишену без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.06.2010 р. (справа №22ц-5245/2010), позов ОСОБА_7 задоволено, визнано протиправною бездіяльність УПФ в м. Фастові щодо не проведення перерахунку та виплати позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до чинної редакції ст. 50 та ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також зобов»язано УПФ здійснити перерахунок та виплату позивачу державної пенсії, починаючи з 01.01.2009 р., з урахуванням зміни розміру мінімальної пенсії за віком та за включенням сум фактично проведених виплат державної пенсії; зобов»язати УПФ здійснити перерахунок додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком,починаючи з 01.01.2009 р., з врахуванням змін розміру мінімальної пенсії за віком та за виключенням сум фактично проведених виплат.

Аналогічного змісту рішення, як зазначено у позовній заяві та не ставилось під сумнів відповідачем, прийнято також на користь інших позивачів у справі, наприклад:

- ОСОБА_8 - постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2010 р. у справі №2а-436/10 та від 09.02.2011 р. у справі №2а-2132/11;

- ОСОБА_6 - постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2011 р. у справі №2а-13429/11, залишена без змін рішенням суду апеляційної інстанції від 13.04.2012 р.;

- ОСОБА_11 - постанова Дарницького районного суду м. Києва від 29.12.2010 р. у справі №2а-2293/2010, залишена без змін рішенням суду апеляційної інстанції від 17.04.2014 р. у справі №753/2138/14-а (6а-753/96/14);

- ОСОБА_10 - постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2012 р. у справі №2а-10289/11, залишена без змін судом апеляційної інстанції ухвалою від 08.04.2013 р.; постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.04.2011 р. у справі №2а-10551/11, залишена без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.11.2011 р.;

- ОСОБА_9 - постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.10.2009 р. у справі №2а-3150/09, залишена без змін судом апеляційної інстанції ухвалою від 23.03.2011 р.;

- ОСОБА_21 - постанова Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2010 р. у справі №2-а-2202/10, залишена без змін ухвалами суду апеляційної інстанції від 08.09.2011 р. та суду касаційної інстанції від 12.04.2013 р.

- ОСОБА_23 - постанова Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2010 р. у справі №2а-2783/09, залишена без змін ухвалами суду апеляційної інстанції від 13.05.2011 р. та суду касаційної інстанції від 23.01.2013 р.;

- ОСОБА_12 - постанова Святошинського районного суду м. Києва від 21.10.2011 р. у справі №2а-2810/2011, залишена без змін судом апеляційної інстанції ухвалою від 28.11.2012 р.; постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2012 р. у справі №2а-48/11; постанова Святошинського районного суду м. Києва від 26.01.2011 р. у справ №2а-227/2011, залишена без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.09.2011 р.;

- ОСОБА_13 - постанова Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2011 р. у справі №2а-2809/2011, залишена без змін судом апеляційної інстанції ухвалою від 29.10.2012 р.; постанова Святошинського районного суду м. Києва від 26.01.2011 р. у справі №2а-228/2011, залишена без змін судом апеляційної інстанції ухвалою від 17.05.2011 р.; постанова Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2010 р. у справі №2а-991/2010;

- ОСОБА_14 - постанова Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2010 р. у справі №2-2269/2010.

Як вбачається з матеріалів справи, за судовими рішеннями щодо перерахунку пенсій позивачам у відповідності до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» нарахування здійснюється з дати, зазначеної у тексті таких рішень.

При цьому, зважаючи на набрання чинності постановою КМУ від 06.07.2011 р. №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», позиція органів Пенсійного фонду України зводиться до того, що нарахування визначеної у судових рішеннях пенсії позивачів здійснюється саме по дату набрання законної сили вказаною постановою, а саме - по 22.07.2011 р., адже згаданою постановою було змінено розміри відповідних виплат.

Так, на підтвердження наведеної позиції здійснюється посилання на рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. №3-рп/2012, а також серед іншого ухвалою Верховного суду України від 31.03.2014 р. у справі №21-37а14, ухвалою Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 р. заява №43331/12, згідно якого Європейський суд з прав людини констатує, що подальше виконання рішень суду щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» закінчується, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Відтак, не погоджуючись із наведеною позицією органів Пенсійного фонду України, з метою захисту законних прав, свобод та інтересів позивачі звернулися з цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України від 09.07.2003 р. №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Пенсійний фонд набуває статусу юридичної особи з дня реєстрації статуту в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації (легалізації) статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 3 цієї статті Пенсійний фонд не може провадити будь-яку іншу діяльність, крім зазначеної у частині першій цієї статті, і використовувати кошти загальнообов'язкового державного пенсійного страхування на цілі, не пов'язані із зазначеною діяльністю.

Окрім цього, відповідно до п. 1 Положення №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (п. 2 Положення №280).

Так, згідно до п. 3 цього Положення, основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Згідно ж до п. 4 Положення №280 Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань:

4) розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України;

6) організовує, координує та контролює роботу територіальних органів серед іншого щодо:

- здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством;

- призначення (перерахунку) і виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці;

- забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством;

9) здійснює у межах повноважень, передбачених законом, контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, інших коштів, призначених для виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Відповідно до п. 7 Положення №280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 71 Закону №1058 встановлено, що бюджет Пенсійного фонду - план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом (ч. 1).

Бюджет Пенсійного фонду затверджується правлінням Пенсійного фонду не пізніше 10 грудня року, що передує рокові, на який складено бюджет (ч. 2).

Проект бюджету Пенсійного фонду складається з урахуванням щорічних актуарних розрахунків (ч. 3).

Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду встановлюється правлінням Пенсійного фонду (ч. 4).

Звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду в розрізі статей витрат протягом двох тижнів після його затвердження правлінням Пенсійного фонду підлягає обов'язковій публікації в офіційних друкованих виданнях Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України. Інформація про час і місце публічного представлення звіту оприлюднюється разом із звітом про виконання бюджету Пенсійного фонду (ч. 4).

Згідно до ч. 2 ст. 72 закону №1058 кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Механізм складання, розгляду, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України (далі - Пенсійний фонд), бюджетів головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління) та планів доходів і видатків управлінь Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - районні управління) встановлено Порядком розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 р. №21-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 19.05.2014 р. №8-1) (далі - Порядок №21-2).

Так, згідно до п. 2 розділу 1 цього Порядку бюджетна система Пенсійного фонду складається з бюджетів головних управлінь, які включають плани доходів і видатків районних управлінь, що є учасниками бюджетного процесу Пенсійного фонду.

Бюджетний процес є регламентованою законодавством діяльністю, пов'язаною зі складанням, розглядом, затвердженням бюджетів та планів доходів і видатків, їх виконанням та контролем за їх виконанням, складанням, розглядом та затвердженням звітів про виконання бюджетів та планів доходів і видатків, що складають бюджетну систему Пенсійного фонду.

Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему Пенсійного фонду, становить один календарний рік, який починається 01 січня кожного року і закінчується 31 грудня того самого року (п. 3 розділу 1 Порядку №21-2).

Згідно ж до п. 4 розділу 1 цього Порядку нормативно-правове регулювання бюджетного процесу Пенсійного фонду здійснюється відповідно до Конституції України, Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384, та інших нормативно-правових актів і цього Порядку.

Згідно до п. 7 розділу 2 Порядку №21-2 складання проекту бюджету Пенсійного фонду здійснюється на плановий бюджетний період.

Відповідно до п. 14 частини 1 розділу 2 проект бюджету Пенсійного фонду на плановий рік протягом місяця з дня прийняття закону України про Державний бюджет України на відповідний рік подається на розгляд та погодження заінтересованим органам відповідно до вимог Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року N 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 листопада 2011 року N 1156).

Проект постанови Кабінету Міністрів України про затвердження бюджету Пенсійного фонду на плановий рік відповідно до Порядку взаємодії Міністерства соціальної політики України з центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 24 вересня 2012 року N 596, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2012 року за N 1711/22023, подається в установленому порядку Міністру соціальної політики для внесення на розгляд Кабінету Міністрів України (п. 15).

У місячний строк після прийняття постанови Кабінету Міністрів України про затвердження бюджету Пенсійного фонду структурний підрозділ Пенсійного фонду, відповідальний за організацію бюджетного процесу в Пенсійному фонді, розробляє та затверджує розписи доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду, кошториси та плани асигнувань бюджету Пенсійного фонду на фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду (далі - бюджетна документація) (п. 16).

Між тим, розробка бюджетної документації здійснюється відповідно до затверджених постановою Кабінету Міністрів України показників бюджету Пенсійного фонду (п. 1 ч. 2 розділу 2 Порядку №21-2).

Положеннями ч. 3 розділу 2 Порядку №21-2 передбачено, що кошторис видатків на фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду, є складовою частиною бюджету Пенсійного фонду (п. 1).

Після затвердження бюджету Пенсійного фонду на плановий період структурний підрозділ, відповідальний за організацію бюджетного процесу, доводить до головних управлінь лімітні довідки про обсяги асигнувань окремо по кожній програмі видатків на фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду (далі - програми видатків на фінансування адміністративних витрат) (п. 2).

Головні управління при формуванні проектів кошторисів забезпечують їх відповідність обсягам асигнувань, доведеним лімітними довідками (п. 3).

Проекти кошторисів та планів асигнувань головних управлінь та апаратів головних управлінь окремо по кожній програмі видатків на фінансування адміністративних витрат, розрахунки, які обґрунтовують показники кошторису, та пояснювальні записки до них за підписом начальника головного управління та керівника фінансової служби (головного бухгалтера) протягом 30 календарних днів після затвердження бюджету Пенсійного фонду подаються на затвердження до Пенсійного фонду.

Кошториси головних управлінь затверджуються Головою правління Пенсійного фонду.

Кошториси районних управлінь затверджуються начальником головного управління (п. 4).

Поряд з цим, зміни до бюджету Пенсійного фонду вносяться у випадках виникнення відхилення оцінки прогнозу надходжень до бюджету від показників, врахованих при затвердженні бюджету на відповідний бюджетний період, зміни структури видатків, внесення змін до законодавчих актів (п. 1 розділу 4 Порядку №21-2).

Внесення змін до бюджетної документації Пенсійного фонду, що застосовується в процесі використання коштів Державного бюджету України, які передаються на фінансування пенсійних програм, здійснюється після внесення змін до розпису Державного бюджету України (п. 5 розділу 4 Порядку №21-2).

Отже, як вбачається із наведених законодавчих положень, прийняття бюджету Пенсійного фонду України не є процедурою, індивідуально залежною лише від відповідача, адже затвердженню такий бюджет підлягає саме Кабінетом Міністрів України.

Між тим, згідно до Бюджету Пенсійного фонду України на 2015 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 р. №67, передбачено видатки за рахунок Державного бюджету України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами всього в сумі 55 648 564 тис. грн.

Разом з тим у Бюджеті Пенсійного фонду України на 2016 рік, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2016 р. №190, передбачені видатки за рахунок коштів Державного бюджету України на фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами у розмірі 57228429,1 тис. грн.

В ракурсі наведеного заслуговують на увагу також доводи відповідача в частині того, що видатки, необхідні на виконання судових рішень про виплати дітям війни, не передбачені бюджетною програмою за КПКВК 2506020 «Дотація на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами», згідно з якою Пенсійному фонду України на 2011-2015 роки були виділені бюджетні асигнування.

В той же час, як зазначено під час судового розгляду представником позивача та не спростовано позивачами, ряду позивачів суми пенсій, донарахованих на виконання судових рішень, виплачені (т. 1 а.с. 65-66). Разом з тим, решті позивачів (т. 1 а.с. 66-67) фактична виплата пенсійних коштів, нарахованих на виконання судових рішень, залишилась не проведеною.

Між тим, порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, врегульовано Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. №440 (далі - Порядок №440).

Так, згідно до п. 3 цього Порядку рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Так, зокрема, у справі наявні ряд документів про закінчення виконавчого провадження з огляду на виконання рішення суду.

Передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом (п. 13).

До органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом (п. 14).

Як встановлено під час судового розгляду справи, відповідно до Порядку №440 органами Пенсійного фонду України щодо пенсіонерів ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_20, ОСОБА_21 скеровано на адресу органів ДВС повідомлення про здійснення нарахування коштів на виконання рішень суду.

Частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень встановлені критерії, дотримання яких перевіряються судом в порядку адміністративного судочинства, зокрема, щодо прийняття (вчинення) рішень, дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, адже, на переконання суду, правові підстави для зобов»язання Пенсійного фонду України забезпечення виконання судових рішень щодо позивачів шляхом надання відповідних доручень територіальним управлінням, а також передбачення в бюджеті видатків на виконання цих рішень - відсутні.

Між тим, суд зауважує, що вирішуючи даний спір по суті, оцінки правомірності відмови органами Пенсійного фонду України щодо продовження нарахування та виплати позивачам пенсійних виплат за рішеннями судів в період після набрання законної сили постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (в чинній на час спірних правовідносин редакції), якою змінено розміри відповідних виплат, суд не здійснює, адже зазначене питання не входить до предмету заявлених в рамках даної адміністративної справи позовних вимог, разом з тим, підстав для виходу за межі позовних вимог в порядку ч. 2 ст. 11 КАС України судом не встановлено.

Окрім цього, суд звертає увагу позивачів на можливість звернення в разі невиконання рішення суду, що набрало законної сили, в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України до суду першої інстанції із заявами про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивачів, підтверджених такою постановою суду. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені ч. 2 ст. 162 цього Кодексу.

Також суд зауважує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Так, у рішенні від 10.02.2010 р. у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас у рішенні від 27.09.2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Таким чином, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів суб'єкта владних повноважень, з огляду на що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді А.Б. Федорчук

В.А. Кузьменко