Справа № 810/337/16
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/337/16 Головуючий у 1-й інстанції: Дудін С.О. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніка» (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (відповідач 1), Головного управління ДФС у Київській області (відповідач 2), Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач 3) про визнання незаконним та скасування рішення (лист) Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області вих. № 8403/10/10-13-11-02-10 від 13.07.2015 року; визнання незаконним та скасування рішення Головного управління ДФС у Київській області вих. № 2400/10/10-36-11-01-10 від 10.09.2015 року про розгляд скарги; визнання незаконним та скасування рішення Державної фіскальної служби України № 25379/99-99-11-02-02-15 від 27.11.2015 року про розгляд скарги; зобов'язання відповідача 3 включити відомості з поданих ТОВ «Аніка» (код ЄДПОУ 33077997) копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період за червень 2015 року до облікових даних цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

Київський окружний адміністративний суд своєю постановою від 18 квітня 2016 року адміністративний позов залишив без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року та постановити нову про задоволення адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Аніка» є юридичною особою та зареєстровано в якості платника податків та зборів.

Як убачається з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача 3 лист № 84/07-15 від 10.07.2015 року до якого було долучено копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за податковий період за червень 2015 року.

В подальшому відповідач 3 своїм листом № 8403/10/10-13-11-02-10 від 13.07.2015 року було відмовлено у прийнятті поданих позивачем копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за податковий період за червень 2015 року.

У даному листі відповідачем було повідомлено ТОВ «Аніка» про те, що починаючи з січня 2015 року реєстр виданих та отриманих податкових накладних (за формою «J1201508») до контролюючого органу не подається.

З матеріалів справи убачається, що позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача у прийнятті копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за податковий період за червень 2015 року, звернувся до Головного управління ДФС у Київській області зі скаргою про перегляд і скасування рішення контролюючого органу вих. № 129/08-15 від 23.04.2015 року.

За результатами розгляду вказаної скарги Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято рішення № 2400/10/10-36-11-01-10 від 10.09.2015 року, яким рішення відповідача 3 про відмову у прийняття податкової звітності № 8403/10/10-13-11-02-10 від 13.07.2015 року залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Надалі, ТОВ «Аніка» звернулося до відповідача 1 зі скаргою № 162/10-15 від 20.10.2015 року, у якій просило вищестоящий контролюючий орган переглянути та скасувати рішення відповідача 3 за № 8403/10/ 10-13-11-02-10 від 13.07.2015 року та рішення відповідача 2 за № 2400/10/10-36-11-01-10 від 10.09.2015 року.

Державна фіскальна служба України своїм рішенням № 23091/6/99-99-11-02-02-15 від 30.10.2015 року продовжила строк розгляду скарги позивача до 16.12.2015 року включно, а рішенням № 25379/6/99-99-11-02-02-15 від 27.11.2015 року рішення відповідача 3 за № 8403/10/10-13-11-02-10 від 13.07.2015 року та рішення відповідача 2 за № 2400/10/10-36-11-01-10 від 10.09.2015 року залишила без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Вважаючи рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.201.15 ст. 201 Податкового кодексу України в редакції до 01.01.2015 платник податку повинен був вести реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді та щомісячно подавати до контролюючого органу копії записів у них.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року, було внесено зміни до положень Податкового кодексу України, у тому числі і до п.201.15 ст. 201 Податкового кодексу України.

З 01.01.2015 року відповідно до п. 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України зведені результати обліку операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з розділом V Кодексу, відображаються платником податку в податкових деклараціях.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку про те, що з 01.01.2015 року Податковим кодексом України не передбачено обов'язку платників податків подавати контролюючим органам копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення відповідача 3 вих. № 8403/10/10-13-11-02-10 від 13.07.2015 року, зазначає про те, що обов'язок платника податків подавати до податкового органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних передбачений положеннями Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2014 року, що прийнятий на виконання положень Податкового кодексу України.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що ТОВ «Аніка» зобов'язано на виконання вимог вказаного Порядку подавати податковому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період за відповідний період, навіть у тому випадку, якщо в Податковому кодексі України така норма не передбачена.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами позивача та звертає увагу на наступне.

Порядком № 958 дійсно передбачено обов'язок платників податків подавати до податкового органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих видаткових накладних.

Разом з тим, суд звертає увагу на тому, що положеннями Податкового кодексу України не передбачено обов'язку платників податків подавати контролюючому органу разом з податковою звітністю копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період.

Таким чином, зміна редакції Податкового кодексу України та звільнення внаслідок цього платників податків від обов'язку подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних нівелює такий обов'язок, визначений у підзаконному правовому акті, а саме Порядку № 958.

У зв'язку з цим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що будь-яким іншим нормативно-правовим актом в сфері податкового законодавства, зокрема, в даному випадку, Порядком № 958 не можуть встановлюватися додаткові права та обов'язки для платників податків.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Податковим кодексом України також не встановлено обов'язку у податкових органів приймати у платників податків копії записів в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, що на думку суду, свідчить про відсутність механізму подачі-прийому вказаних документів.

За таких обставин, колегія суддів першої інстанції дійшла обґрунтованого висновку про те, що відповідач 3 законно відмовив позивачу у прийнятті копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за червень 2015 року.

У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення відповідача 3 за вих. № 8403/10/10-13-11-02-10 від 13.07.2015 року не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача 3 включити відомості з поданих ТОВ «Аніка» копій записів у реєстрах виданих та отриманих видаткових накладних за податковий період - червень 2015 року до облікових даних позивача у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України, то суд звертає увагу на те, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення (листа) Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області вих. № 8403/10/10-13-11-02-10 від 13.07.2015 року.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду справи позивачем не було надано суду жодного доказу (у тому числі не надані пояснення), які б підтверджували, що неприйняття контролюючим органом копій записів у реєстрах виданих та отриманих видаткових накладних порушує якесь право, свободу чи інтерес позивача.

Щодо вимог позивача про визнання незаконними та скасування рішення Головного управління ДФС у Київській області про результати розгляду скарги № 2400/10/10-36-11-01-10 від 10.09.2015 року та рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 25379/99-99-11-02-02-15 від 27.11.2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить про те, що рішення контролюючого органу можуть бути оскаржені в адміністративному порядку шляхом подання скарги платника податків. При цьому, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.

Тобто, стаття 56 Податкового кодексу України встановлює порядок та строки оскарження рішень, прийнятих контролюючим органом.

Посилаючись на порушення Державною фіскальною службою України вимог чинного законодавства під час розгляду адресованої їй скарги, позивач стверджує, що цей орган взагалі позбавлений повноважень на розгляд таких скарг.

При цьому, згідно з п. 55.2 ст. 55 ПК України контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 21 травня 2014 року (далі Положення № 236), Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно з п. 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 446/2011 (далі Положення № 446/2011), Мінфін України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної, а також податкової і митної політики (крім адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації податкової і митної політики), політики у сфері державного фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку, випуску і проведення лотерей, організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності, видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку, у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Одним з основних завдань Мінфіну України, згідно з п. 3 Положення № 446/2011, є формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної, а також податкової і митної політики, крім адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації податкової і митної політики.

Таким чином, за твердженням позивача, Державна фіскальна служба України є органом, який лише реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, проте не забезпечує її формування (таким органом є Мінфін України), а тому позбавлений права на розгляд скарг, поданий платниками податків в порядку статті 56 Податкового кодексу України.

З цього приводу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно з вищевказаним Положенням № 446/2011 Мінфін України не забезпечує формування державної податкової і митної політики, а формує її та забезпечує її реалізацію, у той час як відповідно до п. 3 Положення № 236 одним з основних завдань ДФС є, зокрема, внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи.

Таким чином, відповідні висновки позивача засновані на невірному тлумаченні правових норм, адже саме Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а тому уповноважений на розгляд в порядку статті 56 ПК України скарг на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць.

З аналогічних підстав суд не погоджується з твердженнями позивача щодо відсутності у ГУ ДФС у Київській області повноважень на розгляд скарги на рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Крім того, як убачається з позовної заяви, позивачем було зазначено про те, що Державною фіскальною службою України було порушено порядок продовження розгляду скарги позивача, оскільки, рішення № 23091/6/99-99-11-02-02-15 від 30.10.2015 року було прийнято ДФС України, а не керівником.

Проте, суд не погоджується з вказаною позицією, оскільки відповідне рішення підписане Головою Державною фіскальної служби Україна, ОСОБА_2, тобто її керівником.

Окремо, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення про результати розгляду скарг не є юридично значеними для позивача, оскільки не мають безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, що виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача шляхом скасування таких рішень, а тому відповідні позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 20.05.2015 (номер судового рішення в ЄДРСР 44320586).

Окремо, представник позивача звертав увагу суду на те, що головуючий суддя по даній справі у суді першої інстанції виніс ухвалу про відкриття провадження, у п. 1 резолютивної частини якої, визначив колегію суддів у складі головуючого судді Дудіна С.О., суддів Кушнової А.О., Терлецької О.О.

На підставі ухвали Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 року, в.о. керівника апарату суду втрутилася у роботу автоматизованої системи документообігу цього суду і склала протокол автоматичного визначення складу колегії суддів, до якого внесла відомості про склад вищезазначеної колегії суддів.

Таким чином, представник апелянта вважає, що рішення по справі було винесено неповноважним складом суду, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів з цього приводу звертає увагу на те, що такі доводи представника апелянта є надуманими, оскільки оглянувши ухвалу суду першої інстанції від 15 березня 2016 року про відкриття провадження, убачається відсутність будь - якого посилання на колегіальний розгляд справи, більше того прізвищ суддів. Тобто, суддя, приймаючи дану ухвалу не вказував, у якому складі суддів вона буде розглядатися, а тому, дані доводи представника не заслуговують на увагу суду.

Що стосується посилань апелянта на те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі третьої особи, то колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що хоча судом першої інстанції і було порушено норми процесуального права, проте таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, визначених ст. 202 КАС України, для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши всі матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для задоволення вимог позивача і в цій частині є необґрунтованими, що свідчить про безпідставність позовних вимог ТОВ «Аніка» в цілому.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 29.09.2016 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.