Справа № 332/1474/16-а
Суддя: Сінєльнік Р. В.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1474/16-а
Провадження № 2-адр/332/1/16
29.09.2016 Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій, -
Постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 27 липня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 та вирішено зобовязати управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Запоріжжя зробити перерахунок та вчинити певні дії.
23.08.2016р. позивач звернувся до суду з заявою про постановлення додаткового рішення, оскільки судом не вирішено питання про розподіл судових витрат.
В судове засідання сторони не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Запоріжжя надало заперечення на заяву ОСОБА_1 з проханням відмовити у її задоволенні. У звязку із неявкою сторін фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав.
Відповідно до ст. 168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд ухвалює додаткове судове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб не перешкоджає розгляду питання.
З матеріалів справи вбачається, що у позові ОСОБА_1 міститься вимога про стягнення на його користь витрат по сплаті судового збору, сплата якого в сумі 551 грн. 20 коп. підтверджена документально відповідною квитанцією (а.с.1). Отже в цій частині заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню в силу ст.94 КАС України.
Разом з цим, вимога ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.
Згідно ст.ст. 87, 90 КАС України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2016 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 було укладено договір про надання адвокатських послуг (а.с. 11). Згідно п.3.1 вказаного Договору вартість послуг за цим договором складає суму, передбачену Додатковою угодою.
Але, вказана Додаткова угода суду надана не була, тому суд позбавлений можливості визначити вартість послуг адвоката, яку сторони обумовили для виконання адвокатського доручення, та порядок відрахування цих платежів (одноразово, за виконання певного доручення, почасова оплата, за отриманий результат по справі і т.д.). При цьому суд вважає, що вартість послуг адвоката за цим договором є суттєва умова договору, тому для вирішення питання стосовно правомірності покладання на відповідача витрат по їх сплаті позивач повинен був надати вказані документи суду.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду Акт надання юридичних послуг та виконаної роботи від 05.05.2016р. (а.с.12). Але, у вказаному Акті не зазначено: до якого договору відноситься вказаний акт, з якого приводу адвокат консультував ОСОБА_1, стосовно якого спору готувалась заява до УПФУ, який саме позов та до якого відповідача було складено адвокатом. Окрім того, у цьому ж Акті відсутній розрахунок часу, протягом якого адвокат виконував ці роботи, що робить неможливим вирішити питання про стягнення вартості цих робіт з відповідача, оскільки граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, який встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розраховується відповідно до часу виконання адвокатом таких робіт. Квитанції про отримання грошових коштів адвокатом від ОСОБА_1 також цієї інформації не містять (а.с.13, 53).
При подачі заяви про винесення додаткового рішення, яка надійшла до суду 23.08.2016р., позивач додав до вказаної заяви Розрахунок вимог на правову допомогу ОСОБА_1 Але вказаний Розрахунок не містить підпису ОСОБА_1, в ньому також не зазначено, на виконання якого договору складено цей Розрахунок, та у якій справі в суді приймав участь адвокат, відсутня дата його складення. Окрім того, цей Розрахунок не надавався суду під час розгляду справи по суті та не досліджувався судом за участю сторін в судових засіданнях, тоді як нормами КАС України не передбачено надання суду нових доказів після постановлення судового рішення у справі. При цьому, як зазначалось раніше,склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.87-90, 168 КАС України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення про стягнення витрат по сплаті судового збору та про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.
Стягнути з Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Запоріжжя на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 551 грн. 20 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
В задоволені інших вимог відмовити.
Додаткова постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду шляхом подання через Заводський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Суддя Р.В. Сінєльнік