Справа № 810/357/16
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/357/16 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю представників:

позивача - Пилипченко В.І.,

відповідача - Леоненко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Спектр» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом Малого приватного підприємства «Спектр» до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року позивач - Мале приватне підприємство «Спектр», звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 жовтня 2015 року №/3600 та №/3599.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 19 жовтня 2015 року №/3600. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не надано належної оцінки всім доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Спектр» - задовольнити, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на дату винесення податкового повідомлення-рішення №000152201/3600 сума неповернутих авансових внесків за угодою №0109/2 не є поворотною чи безповоротною фінансовою допомогою, а тому на неї не повинні нараховуватися проценти, умовно нараховані на суму поворотної фінансової допомоги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що колегія суддів апеляційної інстанції із таким висновком погоджується, проте суд першої інстанції дійшов висновку, що протиправним та таким, що підлягає скасуванню є лише податкове повідомлення-рішення № 000152201/3600.

Натомість, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги в частині визнання протиправним та скасуванні податкового повідомлення-рішення №/3599 з тих підстав, що позивачем протиправно віднесено до адміністративних витрат щомісячну абонентську плату за послуги, які були надані ФОП ОСОБА_4

Керуючись нормами ч. 1 ст. 195 КАС України, за якими суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції розглядає даний спір в частині вимог апеляційної скарги позивача щодо позовних вимог в частині яких відмовлено судом першої інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня по 31 грудня 2014 року, за результатами якої 1 жовтня 2015 року складено акт перевірки № 1959/10-16-22-01/13731068.

На підставі висновків названого акта перевірки відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення19 жовтня 2015 року:

- №000152201/3600, яким зменшено суму від"ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 986 952,00 грн.;

- №/3599, яким нараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 511 526,25 грн., з яких: 1 209 221,00 грн. - за основним платежем, 302 305,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з вимогами п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до вимог п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Відповідно до вимог п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.

Як убачається з п.п. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з вимогами п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як убачається з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з вимогами п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до вимог п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Як убачається з п.п.192.1.2 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.

За висновками викладеними в акті перевірки МПП «Спектр» занизило дохід, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 866 953,39 грн. Такий висновок ґрунтується на тому, що неповернута сума авансових платежів отриманих від ТОВ «Рені транс сервіс» згідно угоди про оренду №0109/2 від 01 вересня 2009 року є поворотною фінансовою допомогою, а сума процентів умовно нарахованих на суму цієї фінансової допомоги є безповоротною фінансовою допомогою.

Так, судом встановлено, що 1 вересня 2009 року між позивачем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рені Транс Сервіс" (орендар) укладено угоду про оренду № 0109/2 (т. 1 а.с. 65-67).

Як убачається з п. 1.1 названої угоди, орендодавець зобов'язується передати в оперативну оренду, а орендар зобов'язується прийняти придатні для використання складські та офісні нежитлові приміщення.

Згідно з п. 2.1 угоди № 0109/2 строк оренди починається з дня підписання сторонами акту прийому-передачі та діє протягом наступних 35 календарних місяців.

Відповідно до п. 3.3 угоди на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо оренди приміщення та своєї платоспроможності, орендар зобов'язується сплатити орендодавцю авансовий платіж в розмірі 1 800 000,00 грн., строком до 31 грудня 2009 року (т. 1 а.с. 65).

1 жовтня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду, якою збільшено розмір авансового платежу до 30 000 000,00 грн. та визначено строки його сплати (т. 1 а.с. 70).

16 листопада 2009 року орендодавець здав, а орендар прийняв складські та офісні приміщення, які є об'єктом угоди № 0109/2, що підтверджується актами приймання-передачі (т. 1 а.с. 68-69).

29 квітня 2011 року між позивачем та ТОВ "Рені Транс Сервіс" було укладено додаткову угоду, згідно з якою було достроково припинено угоду № 0109/2 та встановлено строк на повернення частини авансових платежів до 31 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 74).

1 травня, 31 липня та 31 серпня 2011 року орендар здав, а орендодавець прийняв офісні та складські приміщення, що підтверджується актами прийому-передачі (т. 1 а.с. 75, 76,78).

Додатковою угодою від 23 листопада 2012 року було продовжено строк на повернення авансових платежів до 30 червня 2014 року, додатковою угодою від 26 червня 2014 року - до 31 грудня 2014 року, а додатковою угодою від 25 грудня 2014 року - до 31 грудня 2015 року (т. 1 а.с. 81, 84, 87).

Згідно з вимогами п.п. 14.1.257 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це, зокрема, сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, жодного договору про надання фінансової допомоги між позивачем та ТОВ "Рені транс Сервіс" укладено не було.

Між названими сторонами було укладено лише угоду № 0109/2 про оренду приміщення та додаткові угоди до неї.

Кошти, які надійшли до позивача за договором, є авансовими внесками за угодою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 Цивільного кодексу України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Як убачається з ч. 3 ст. 214 Цивільного кодексу України, відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 214 Цивільного кодексу України правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

Судом встановлено, що на виконання вимог ч. 3 ст. 214 Цивільного кодексу України між позивачем та ТОВ "Рені Транс Сервіс" було укладено додаткові угоди, якими визначено правові наслідки відмови від правочину, а саме, строк повернення невикористаних авансових платежів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Як правильно зауважено судом першої інстанції, аналіз угоди № 0109/2 та додаткових угод до неї свідчать, що угода № 0109/2 за своєю суттю є договором оренди, а факт виникнення у позивача обов'язку щодо повернення отриманих за цим договором авансових внесків зумовлено тим, що сторони вирішили достроково її розірвати і уклали додаткову угоду, якою передбачено повернення позивачем відповідних коштів.

Крім того, факт відстрочення повернення отриманих авансових внесків не може бути підтвердженням факту отримання позивачем поворотної фінансової допомоги.

Сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, згідно з п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є безповоротною фінансовою допомогою і повинна включатися до складу інших доходів платника податку відповідно до вимог п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України.

Тобто, якщо платник податку протягом перебігу позовної давності не виконав зобов'язання по поверненню авансових внесків, то після закінчення строку позовної давності від граничного строку для такого повернення вартість неповернутих авансових внесків включається до складу валового доходу як безповоротна фінансова допомога.

Наявні матеріали справи свідчать, що додатковою угодою від 25 грудня 2014 року продовжено строк повернення авансових внесків до 31 грудня 2015 року, строк позовної давності складає три роки з граничної дати повернення коштів.

Тобто, станом на дату винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень сума неповернутих авансових внесків за угодою № 0109/2 не є поворотною чи безповоротною фінансовою допомогою, а тому на неї не повинні нараховуватися проценти, умовно нараховані на суму поворотної фінансової допомоги.

Проте, суд першої інстанції помилково встановив, що наслідком нарахованих податковим органом податків на підставі отримання позивачем фінансової допомоги є лише податкове повідомлення-рішення №/3600, яким визначено зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 986 952,00 грн.

Згідно з розрахунку сум штрафних (фінансових) санкцій (Додаток до акту документальної перевірки) по податку на прибуток суми від'ємного значення об'єкта оподаткування склала 986 952,00 грн. за чотири квартали 2014 року. Водночас, сума недоплати по податку на додану вартість за період із січня по грудень 2014 року склала 1 209 221,00 грн. та сума штрафних санкцій - 302 305,25 грн.

Разом з тим, за твердженням податкового органу, позивачем отримано фінансову допомогу у період за червень - вересень 2014 року. За вказаний період нараховано податку на додану вартість в розмірі за червень - 388 862,50 грн., за липень 502 387,50 грн., за серпень - 271 666,25 грн., за вересень - 328 610,00 грн.

Наведені обставини судом першої інстанції встановлені не були, що призвело до помилкового висновку про протиправність та необхідність скасування в повному обсязі податкового повідомлення-рішення №/3600. Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що протиправним є як податкове повідомлення-рішення №/3600 так і податкове повідомлення-рішення №/3599 в частині нарахованих податкових зобов'язань та фінансових санкцій, що стосуються отриманої, на думку податкового органу, позивачем поворотної та безповоротної фінансової допомоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині, що стосується, господарських витрат, понесених позивачем на підставі договору про надання послуг № 0201/3-ІТ.

Судом встановлено, що 2 січня 2014 року між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір про надання послуг № 0201/3-ІТ (далі - договір № 0201/3-ІТ) (т. 1 а.с. 127-128).

Згідно з п. 1.1. названого договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за плату надати послуги по адмініструванню програмного забезпечення, по технічному обслуговуванню, ремонту техніки замовника, надання консультацій в усній та письмовій формі.

Відповідно до п. 3.1 договору № 0201/3-ІТ замовник щомісяця, до 10-го числа поточного місяця, сплачує виконавцю абонентну плату у розмірі, визначеному у додатку № 1 до даного договору.

Як убачається з додатку № 1 до договору, у ньому встановлено розмір щомісячної абонентської плати в розмірі 10 000,00 грн. та визначено перелік послуг, які вона в себе включає, а також, встановлено інші види послуг та вартість за їх надання (т. 1 а.с. 129).

На підтвердження виконання умов договору в матеріалах справи містяться: акти надання послуг (т. 1 а.с. 130-141); податкові накладні (т. 1 а.с. 145-156); оборотно-сальдову відомість (т. 1 а.с. 157). На підтвердження оплати за надані ФОП ОСОБА_4 послуги наявні банківські виписки, завірені печаткою ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" (т. 1 а.с. 142-144).

Проте, суд першої інстанції підтримуючи в цій частині податковий орган зазначив, що позивачем не надано суду жодних документів, які б підтверджували надання ФОП ОСОБА_4 послуг по адмініструванню програмного забезпечення (фото або звіти, проекти, плани роботи та проведення консультацій). Відтак, не можливо встановити, які саме послуги були надані позивачу, в якому обсязі, якими особами тощо.

Проте, суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства щодо створення підприємства та ведення фінансово-господарської діяльності. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Разом з цим, в обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій.

Зважаючи на викладені правові норми, суд відзначає, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Власне не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Всі надані позивачем до перевірки та в суд первинні документи містять в собі визначені законом обов'язкові реквізити. В той час як фото або звіти, проекти, плани роботи та проведення консультацій не є первинними документами в розумінні податкового законодавства.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не містить в своєму штаті посади, яка б відповідала за адміністративне супроводження комп'ютерної та оргтехніки підприємства, натомість, використання такої техніки є обов'язковою умовою щодо нормального функціонування підприємства.

За таких умов, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що податковим органом було протиправно визначено зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 120 000,00 грн. та нараховано суму податку на додану вартість у розмірі 24 000,00 грн., а отже податкові повідомлення-рішення №/3600, №/3599 в цій частині є протиправними.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, помилково дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було частково не правильно встановлено обставини, що мають значення для справи, застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Спектр» - задовольнити, постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року - скасувати.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Спектр» - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року - скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов Малого приватного підприємства «Спектр» до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 жовтня 2015 року №/3600 та №/3599.

Стягнути з Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Малого приватного підприємства «Спектр» сплачений ним судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 37 477,19 грн. (тридцять сім тисяч чотириста сімдесят сім гривень дев'ятнадцять копійок) та за подання апеляційної скарги у розмірі 41 224,92 грн. (сорок одна тисяча двісті двадцять чотири гривні дев'яносто дві копійки).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 04.10.2016 року.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.