Справа № 804/15159/15
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2016 рокусправа № 804/15159/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання:Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив:

визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо визнання нікчемним договору № 004-03726-240215 банківського вкладу від 24.02.2015, оформлені листом за вих. № 8821/297 від 23.09.2015;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2, як вкладника, який має право на відшкодування за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу № 004-03726-240215 від 24.02.2015;

зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 142.348,00 грн. за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу (депозиту) № 004-03726-240215 від 24.02.2015, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2015 року позивача листом № 8821/297 від 23 вересня 2015 року було повідомлено про визнання договору № 004-03726-240215 від 25.02.2015 нікчемним. Така інформація свідчить про автоматичне не включення позивача до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду. Дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» щодо визнання нікчемними операцій по перерахуванню коштів на депозитний рахунок позивача та не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк» для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування банківського вкладу є протиправними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем наведені достатні обставини для визнання нікчемним договору строкового банківського вкладу № 004-03726-240215 від 25.02.2015, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» та надано докази, що свідчать, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. За висновком суду першої інстанції позивач не має права на включення його до загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що в розумінні положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року N 4452-VI є вкладником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

При цьому, нікчемність правочину Уповноваженою особою Фонду не конкретизована та не доведена. Підстави для не включення Позивача до реєстру відсутні.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання відповідач-2 повідомлений судом належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на доводах і вимогах, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача-2 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, провадження в адміністративній справі підлягає закриттю внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 24.02.2015 між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 004-03726-240215 банківського вкладу «Найкращий від Миколая» у доларах США, та укладено Додаткову угоду № 1, згідно якої, умови п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» Протоколом № 14 від 20.03.2013, до відносин що виникають на підставі цього договору, не застосовуються. Відповідно до платіжного доручення від 24.02.2015 р., ОСОБА_4 (р/р НОМЕР_1 в ПАТ «Дельта Банк») на розрахунковий рахунок (р/р НОМЕР_2) у ПАТ «Дельта Банк», відкритий на ім'я ОСОБА_2, перераховано кошти в розмірі 5 300 дол. США за призначенням платежу «переказ коштів від ОСОБА_4».

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 запроваджена строком з 03.03.2015 по 02.06.2015 тимчасова адміністрація та призначена уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк». Згодом строки здійснення тимчасової адміністрації продовжено до 02.10.2015.

Наказом № 408 від 29.05.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. визначено у строк до 31.08.2015 року здійснити перевірку правочинів (договорів) фізичних осіб, в тому числі, договорів банківського рахунку та договорів банківського вкладу, вчинених ПАТ «Дельта Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

15.09.2015 складено Протокол засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», призначеної наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» № 408 від 29.05.2015, відповідно до якого, перевіркою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

До позивача застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу, що є нікчемними.

17.09.2015 року ПАТ «Дельта Банк» повернуто кошти в сумі 5 300 дол. США з розрахункового рахунку ОСОБА_2 (р/р НОМЕР_2) на рахунок ОСОБА_4 (р/р НОМЕР_1), у зв'язку із застосуванням наслідків нікчемності договору банківського вкладу.

Листом за вих. № 8821/297 від 23.09.2015 позивача повідомлено про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 004-03726-240215 від 24.02.2015.

05.10.2015, з метою дотримання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадировим В.В. прийнято наказ № 15 про обмеження здійснення на час ліквідації ПАТ «Дельта Банк» операцій щодо виплат коштів вкладникам - фізичним особам за відповідними рахунками.

Оскаржуючи дії відповідачів, позивач у даній справі виходив з того, що дії уповноваженої особи Фонду про визнання нікчемним укладеного з ПАТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу та не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування за вкладами, та дії Фонду щодо не включення до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є протиправними, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За правилами ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи про банкрутство.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-ХІІ передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р. №2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Відповідно до ст.77 вказаного Закону № 2121-III, якою врегульовано питання відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, банк може бути ліквідований:

1) за рішенням власників банку;

2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Порядок відкликання банківської ліцензії у банку, що ліквідується за ініціативою власників, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За визначенням в ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду (ч.2 ст.3 Закону №4452-VI)..

Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Одночасно відповідно до ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI Фонд є тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників). Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

При цьому вказаний Закон № 4452-VI, врегульовуючи процедуру ліквідації банку, наділяє Фонд та уповноважену особу Фонду певними повноваженнями під час здійснення ліквідації банку.

Зокрема, відповідно до ст.48 цього Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Отже, враховуючи наведені норми в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що у спірних правовідносинах Фонд як ліквідатор банку ПАТ «Дельта Банк» та уповноважена особа Фонду не виконує владних управлінських функцій.

З огляду на викладене, а також враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що на даний спір, який виник на стадії ліквідації (банкрутства) банку ПАТ «Дельта Банк», не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Даний спір, який виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з постановою Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, яка відповідно до ст.244-2 КАС України враховується апеляційним судом при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись вимогами ч.1 ст.203 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст.155 і 157 цього Кодексу.

Зважаючи на той факт, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, постанову суду першої інстанції слід скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року у справі № 804/15159/15 скасувати.

Провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай