Справа № 817/1062/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2016 р.Р і в н е 817/1062/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю- фірма "ТТК-Вест"

до Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т АН О В И В:

ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю фірма «ТТК ОСОБА_6» (надалі ТОВ фірма «ТТК ОСОБА_6») звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області (надалі ГУ ДФС у Рівненській області) (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.09.2016 року) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.07.2016 року:

№ про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у сумі 383 141 грн. та за штрафними санкціями у сумі 95 785 грн.;

№ про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на прибуток у сумі 57 853 грн. та за штрафними санкціями у сумі 8078 грн.;

№ про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 6992,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття цих рішень, а обґрунтування відповідача, наведені в акті перевірки, не відповідають вимогам чинного законодавства.

Зокрема, позивач вказує, що в акті перевірки зроблено висновок про завищення позивачем витрат на збут на суму 148234 грн. та податкового кредиту на суму 63484 грн. - по придбаному та списаному паливу для легкових автомобілів. Посадовими особами відповідача не взято до уваги заяви працівників на дозвіл використання власного автомобіля у службових цілях без виплати компенсації; накази директора товариства про порядок використання автомобіля, належного працівникові, у службових цілях (пункт 2 яких передбачав придбання паливно-мастильних матеріалів для заправки автомобілів за кошти підприємства); дозволи на використання власного авто у службових цілях. Вказані вище документи в повному обсязі були надані до перевірки. Зазначає, що посадові особи відповідача безпідставно поширили на договори використання автотранспорту приписи статті 799 Цивільного кодексу України, оскільки дані договори по своїй правовій природі не є договорами найму (оренди) транспортних засобів, так-як згідно їх умов право володіння та користування автомобілем не переходило до позивача. При цьому, факт виникнення витрат та податкового кредиту при списанні палива (не оренди) підтверджується повним пакетом документів - накладними, податковими накладними, подорожніми листами, які в повному обсязі були надані до перевірки. Отже, на думку позивача, Отже, витрати на придбання/списання палива для легкових автомобілів працівників, які використовуються ними в службових цілях товариства, в розумінні Податкового кодексу України підлягають включенню до складу витрат. З огляду на викладене, сума ПДВ по операціям з придбання палива була правомірно віднесена позивачем до складу податкового кредиту.

В акті перевірки також зроблено висновок про заниження позивачем податкового зобовязання по ПДВ за грудень 2013 року в сумі 242459 грн..

Обґрунтовуючи в цій частині свій висновок, посадові особи відповідача виходили з того, що оскільки у період дії договору оренди позивачем було проведено ремонт цього приміщення, тобто його поліпшення, то повернення орендодавцям орендованого майна з відповідними поліпшеннями призводить до операції з поставки товарів у розумінні п.п. 14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України, оскільки названі поліпшення орендованого приміщення були безоплатно передані разом з об'єктом оренди.

Позивач вказує, що 30.12.2011 року ТОВ фірма «ТТК-Вест» (Орендар) укладено договір №10 оренди приміщення, споруди (іншого обєкта нерухомості) з Приватним підприємством «Протектор» (Орендодавець), відповідно до якого позивачу передано в тимчасове володіння та користування за плату нежитлові приміщення, загальною площею 500,0 кв. м, за адресою: м. Рівне, вул. Крейдяна, 19Б. Приміщення надано Орендарю для розташування офісів та складських приміщень. Термін оренди названого майна складає 2 роки з моменту передачі обєкта, що орендується фактично.

На виконання вимог вказаного договору, назване нежитлове приміщення передано позивачу 01 січня 2012 року за актом здачі - приймання майна.

31 грудня 2013 року, тобто в період дії договору оренди №10, ТОВ фірма «ТТК-Вест» підписало з Приватним підприємством «Протектор» акт прийому передачі про повернення орендованого приміщення.

В звязку фактичним продовженням користуватися орендованими приміщенням, сторони анулювали акт здачі-приймання, який був підписаний сторонами 31.12.2013 року, що підтверджується листом ПП «Протектор» від 02.01.2014 р. №02/01-14.

Протягом дії договору оренди майна позивачем здійснювались певні ремонтні роботи, спрямовані на модернізацію об'єкту оренди.

На підтвердження вказаних обставин позивачем посадовим особам відповідача було надано договір №01/11 на виконання монтажних робіт від 11.04.2013 р., укладений між ТОВ «Ремонтно- будівельна компанія «ОСМА» (Підрядник) та ТОВ фірма «ТТК-Вест» (Замовник), акти приймання виконаних робіт, які підтверджують факт та характер проведених поліпшень орендованого майна.

Проведені ремонтні роботи ТОВ фірма «ТТК-Вест» відображало на рахунках бухгалтерського обліку дебет 152 «Придбання (виготовлення) основних засобів кредит 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» дебет 103 «Будівлі та споруди» кредит 152 «Придбання (виготовлення) основних засобів». Та в подальшому здійснювало амортизаційні відрахування та відображено в бухгалтерському обліку дебет «Витрати на збут», кредит 131 «Знос основних засобів».

Отже, у даному випадку, на думку позивача не виникає поставки у розумінні передачі результатів виконаних робіт однією особою іншій, передбаченого пп.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України, оскільки товариство не виконувало роботи з поліпшення орендованого майна для орендодавця.

Після припинення дії договору оренди не відбулося переходу права власності на невіддільні поліпшення від позивача до орендодавця.

Таким чином, передача названих невіддільних поліпшень орендодавцеві після припинення дії договору оренди не може визначатись як операція з поставки, відповідно до вимог п.п. 14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України.

В акті перевірки також зроблено висновок про порушення позивачем п. 189.1 с.189 п. 198.5 ст.198 ПК України, оскільки останнім не нараховано податкове зобовязання з ПДВ на списану протерміновану молочну продукцію на загальну суму 82204,21 грн.

Позивач вважає дані висновки безпідставними з огляду на те, що згідно наказу ТОВ фірми «ТТК-Вест» від 01.04.2011 року «Про облікову політику підприємства» було затверджено норму природного убутку продовольчих товарів в межах 1%; згідно наказу ТОВ фірми «ТТК-Вест» від 01.01.2015 року «Про облікову політику підприємства» було затверджено норму природного убутку продовольчих товарів в межах 1,5%. Списання протермінованої молочної продукції було здійснено в межах встановлених на підприємстві норм природного убутку, а тому не являється операцією, що не повязана з господарською діяльністю позивача.

Також позивач вважає безпідставний висновок відповідача про проведення позивачем готівкових розрахунків без надання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового касового ордеру) який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 402,46 грн. та видачу готівкових коштів в розмірі 27161,16 грн. під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів.

На підставі наведеного, позивач вважає оспорювані податкові повідомлення-рішення незаконними і просить їх скасувати у повному обсязі.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач адміністративний позив не визнав та заперечив про що подав письмові заперечення. В обґрунтування письмових заперечень позивач зазначає, що проведеною перевіркою було встановлено порушення п.п. 14.1.185 та 14.1.191 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 388 147 грн., тому числі по періодам: за березень 2013р. 5006 грн., червень 2013р. 8664 грн., вересень 2013 р. 7752 грн., грудень 2013 р. 250196 грн., березень 2014 р. 2800 грн., червень 2014 р. 3565 грн., вересень 2014 р. 4456 грн., липень 2015 р.

8042 грн., серпень 2015 р. 12960 грн., вересень 2015 р. 31221 грн., жовтень 2015 р. 238 грн., листопад 2015 р. 11709 грн., грудень 2015 р. 19055 грн., березень 2016 р. 22483 грн.; п.44.1, п.44.2 ст.44,пп.134.1.1. п.134.1ст.134, пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 57853 грн., в т.ч.: за 2013 рік в сумі 13670 грн., за 2014 рік на суму 13732 грн., за 2015 рік на суму 25542 грн., за І квартал 2016 р. на суму 4909 грн.; п.2.1, п.3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за №40/10320 за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа) який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 402,46 грн. та видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів в розмірі 27 161,16 грн.

На підставі виявлених порушень ГУ ДФС у Рівненській області було прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.07.2016 року за № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у сумі 383 141 грн. та за штрафними санкціями у сумі 95 785 грн.; за № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на прибуток у сумі 57 853 грн. та за штрафними санкціями у сумі 8078 грн.; № про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 7192,75 грн.

Відповідач вказує, що ТОВ-фірма «ТТК-Вест» безпідставно включило до витрат на збут витрати, які понесені на виконання договорів про використання автотранспорту фізичних осіб, що є працівниками даного підприємства (в т.ч. і працівники, які по своїх посадових обов'язках не мають розїздного характеру робіт), які нотаріально не посвідчені, а саме витрати на пально-мастильні матеріали, в результаті чого завищено витрати на збут та вплинуло на фінансовий результат.

Окрім того, в ході проведення перевірки ТОВ-фірма «ТТК-Вест» встановлено списання протермінованої молочної продукції (сметана, йогурти, сиркова маса, ряжанка, молоко, масло, кефір), яка не підлягає подальшому використанню в господарській діяльності.

Відповідно до п. 189.1 .ст.189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Списання продукції проводилось на підставі актів списання, проте до перевірки не надано жодних документів на підтвердження того, що вищезазначена продукція була зіпсована, а також не надано документів на утилізацію молочної продукції. Також вказує, що списаний товар відносив позивач до податкового кредиту, тому, податковий кредит повинен бути відкоригований шляхом нарахуванням зобовязань, що не було зроблено.

ТОВ-фірма «ТТК-Вест» в результаті порушення п. 189.1 ст. 189 п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України не нараховано податкове зобовязання по ПДВ на списану протерміновану молочну продукцію, яка не використана в господарській діяльності.

Відповідач також наголошує, що в результаті порушення п.п. 14.1.185 та 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 , п. 189.1 ст. 189.1 пункту «г» 198.5 ст.198 Податкового кодексу України ТОВ-фірма «ТТК-Вест» при передачі 31.12.2013р. орендованого приміщення занижено податкове зобовязання за грудень 2013р. в сумі 242459 грн., при поверненні орендарем об'єкта оперативної оренди/лізингу орендодавцю на вартість здійснених поліпшень (в незамортизованій частині).

В ході вибіркової перевірки встановлено видачу готівкових коштів в розмірі 27161,16 гри. під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів а саме:

- по підзвітній особі ОСОБА_7, згідно картки рахунку 3721, касової книги та видаткових касових ордерів встановлено видачу готівкових коштів під звіт за період з 25.11.15р. по 31.03.16р. на загальну суму 801,38 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів;

- по підзвітній особі ОСОБА_6 13.05.2015р.. згідно картки рахунку 3721 касової книги та видаткових касових ордерів встановлено видачу готівкових коштів під звіт за період з 25.05.15р. по 31.03.16р. на загальну суму 8259,66 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів;

- по підзвітній особі ОСОБА_8 згідно картки рахунку 3721, касової книги та видаткових касових ордерів встановлено видачу готівкових коштів під звіт за період з 31.08.13р. по 31.03.16р. на загальну суму 18100,12 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів. Покликається на вимоги п.2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджено постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 №637, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за №40/10320.

Таким чином в ході вибіркової перевірки встановлено порушення вимог п.2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320, а саме видачу готівкових коштів підзвіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 27161,16 грн.

На підставі вищевикладеного, відповідач вважає оспорювані податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства України. Просить у позові відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив у позові відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що у період з 01.06.2016 року по 14.06.2016 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ фірми «ТТК ОСОБА_6» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016 року за результатами якої складено акт перевірки від 22.06.2016 року за №121/7-00-14-01/30647384.

Висновками акта перевірки від 22.06.2016 року №121/7-00-14-01/30647384 встановлено наступні порушення:

п.п. 14.1.185 та 14.1.191 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 388 147 грн., тому числі по періодам: за березень 2013р. 5006 грн., червень 2013р. 8664 грн., вересень 2013 р. 7752 грн., грудень 2013 р. 250196 грн., березень 2014 р. 2800 грн., червень 2014 р. 3565 грн., вересень 2014 р. 4456 грн., липень 2015 р. 8042 грн., серпень 2015 р. 12960 грн., вересень 2015 р. 31221 грн., жовтень 2015 р. 238 грн., листопад 2015 р. 11709 грн., грудень 2015 р. 19055 грн., березень 2016 р. 22483 грн.;

п.44.1, п.44.2 ст.44,пп.134.1.1. п.134.1ст.134, пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 57853 грн., в т.ч.: за 2013 рік в сумі 13670 грн., за 2014 рік на суму 13732 грн., за 2015 рік на суму 25542 грн., за І квартал 2016 р. на суму 4909 грн.;

п.2.1, п.3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за №40/10320 за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа) який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 402,46 грн. та видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів в розмірі 27 161,16 грн.

На підставі виявлених порушень ГУ ДФС у Рівненській області було винесено податкові повідомлення-рішення від 06.07.2016 року:

№ про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у сумі 383 141 грн. та за штрафними санкціями у сумі 95 785 грн.;

№ про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на прибуток у сумі 57 853 грн. та за штрафними санкціями у сумі 8078 грн.;

№ про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 7587,76 грн.

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності тверджень податкового органу про порушення позивачем вимог податкового та іншого законодавства, що покладено в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень, які оспорюються в даній справі.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З приводу визначення позивачем податкових зобовязань по податку на прибуток та податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Проведеною вибірковою перевіркою відображеного показника у рядку 06 Декларацій «Інші витрати» за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. в сумі 5123673 грн. на підставі таких документів: узагальнений перелік документів (додаток 4 до акта про результати планової виїзної перевірки), встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 06 Декларацій «Інші витрати» (у частині віднесення витрат на збут) на суму 148 234 грн., в т.ч.: за 2013р. на суму 71945 грн., за 2014 рік на суму 76289 грн.

В ході перевірки встановлено списання ПММ на легковий автотранспорт, що відображено по бухгалтерському обліку по рахунках: Д-т 93 «Витрати на збут» - К-т 203 «Паливно-мастильні матеріали». До перевірки та в судове засідання надано акти списання, шляхові листи, відомості про отримання ПММ, використання, залишки ПММ по автотранспортних засобах. Всього за період, що підлягав перевірці було списано ПММ на суму 2583286 грн., в т.ч. на автотранспортні засоби по яких відсутні нотаріально посвідчені договори, по договорах про використання автотранспорту на безоплатній основі на суму 317406 грн.

До перевірки надано договори про використання автотранспорту, які укладені між ТОВ - фірмою «ТТК-Вест» та працівниками (які нотаріально не посвідчені). Автомобілі передаються у користування підприємству для потреб підприємства. За використання автомобіля працівника для потреб підприємства останній щомісячно проводить працівнику компенсаційні виплати у вигляді відшкодування пальним згідно шляхових листів. Термін дії на рік, але за згодою сторін може бути скорочений та продовжений.

До витрат на збут віднесено витрати всього на суму 3 17406 грн.

Списання ПММ ТОВ «ТТК-Вест» здійснено згідно актів на списання ПММ на підставі шляхових листів.

По бухгалтерському обліку відображено наступними проводками: Д-т 93 «Витрати на збут» К-т 203 «Паливно мастильні матеріали». Д-т 79 «Фінансовий результат» к-т 93 «Витрати на збут».

Обґрунтовуючи безпідставність даних висновків податкового органу позивач вказує, що працівники відповідача безпідставно поширили на договори використання автотранспорту приписи ст.799 Цивільного кодекс України, оскільки дані договори по своїй правові природі не є договорами найму (оренди) транспортних засобів, так як згідно їх умов право володіння та користування автомобілем не переходило до позивача.

Із даними твердженнями позивача суд не погоджується із врахуванням наступного.

Відповідно до ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст. 798 Цивільного кодексу України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

Як зазначено в ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Проаналізувавши подані позивачем договори про використання автотранспорту, суд встановив, що по змісту вказані договори належать до договорів найму (оренди) транспортного засобу.

Зокрема, як вбачається зі змісту Договору про використання автотранспорту від 02.01.2014 року (Т-1, а.с.50), на умовах цього Договору автомобіль Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний працівнику на праві користування згідно Свідоцтва про державну реєстрацію САТ №475057 передається у користування Підприємству. За використання Автомобіля працівника для потреб підприємства останній щомісячно проводить працівнику компенсаційні виплати у вигляді відшкодування пальним згідно шляхових листів.

Таким чином, витрати на ПММ є не що іншим, як плата підприємства позивача за користування автомобілем працівнику.

При цьому, суд відхиляє твердження позивача як безпідставне, що до нього не переходило право володіння та користування вказаним автомобілем, оскільки як вбачається зі змісту договору, саме підприємство використовувало у власній господарській діяльності вказані автомобілі, а отже фактично ними володіло незалежно від того, що цими автомобілями користувалися самі працівники.

Судом також встановлено, що і інші аналогічні договори про використання автотранспорту містять одні і ті ж умови, а тому, на думку суду, вказані договори є договорами найму транспортного засобу.

Відповідно до частини першої ст. 218 Цивільного кодексу України, недотримання сторонами письмової форми правочину встановленої законом, не призводить до його недійсності. Водночас згідно з частиною першою ст. 220 зазначеного Кодексу у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тобто таким, недійсність якого встановлено законом і визнання якого недійсним судом не вимагається (ст. 2 15 Кодексу).

Правові наслідки нікчемності правочину передбачено ст. 216 Цивільного кодексу:

Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору (для цього має бути укладено письмовий договір оренди) призводить до недійсності правочину.

Відповідно до п.2.1.ст.2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704, господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

В статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-ХІУ зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі-підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно із ст. 173 Господарського кодексу України, господарськими визнається зобов'язання, шо виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського-господарського характеру па користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до Положення (стандартів) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 року №87, Витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов'язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ТОВ-фірма «ТТК-Вест» безпідставно включило до витрат на збут витрати, які понесені на виконання договорів про використання автотранспорту фізичних осіб, що є працівниками даного підприємства (в т.ч. і працівники, які по своїх посадових обов'язках не мають розїздного характеру робіт), які нотаріально не посвідчені, а саме витрати на пально-мастильні матеріали, в результаті чого завищено витрати на збут в сумі 2583286 грн. та вплинуло на фінансовий результат.

Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 року за № про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 57853 грн. основного платежу та 8078 грн. штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 за № про збільшення грошового зобовязання з ПДВ в розмірі 85 967 грн. основного платежу та 21 491,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій прийняте відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Судом також встановлено, що ТОВ фірма «ТТК ОСОБА_6» здійснювало списання протермінової молочної продукції (сметана, йогурти, сиркова маса, ряжанка, молоко, масло, кефір), яка не підлягає подальшому використанню в господарській діяльності, а саме згідно наступних актів списання:

акт на списання №РМ-000007 від 31.03.2013 на суму 16 098,21 грн.;

акт на списання №РМ-000008 від 30.06.2013 на суму 25456,25 грн.;

акт на списання №РМ-000009 від 30.09.2013 на суму 20002,00 грн.;

акт на списання №РМ-000010 від 31.12.2013 на суму 12289,71 грн.;

акт на списання №36 від 31.12.2014 на суму 223417,13 грн.;

акт на списання №58 від 31.03.2015 на суму 12950,54 грн.;

акт на списання №59 від 30.06.2015 на суму 37946,09 грн.;

акт на списання №60 від 31.08.2015 на суму 21358,23 грн.;

акт на списання №25 від 30.09.2015 на суму 39166,62 грн.;

акт на списання №61 від 31.10.2015 на суму 1190,91 грн.;

акт на списання №56 від 30.11.2015 на суму 58543,49 грн.

акт на списання №57 від 31.12.2015 на суму 57458,08 грн.;

акт на списання №33 від 31.03.2016 на суму 85143,76 грн.

Відповідач вказує, що вказана продукція не брала участі в господарській діяльності позивача, а тому у відповідності до вимог п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України позивач зобовязаний був нарахувати податкові зобовязання з ПДВ на списану протерміновану молочну продукцію, яка не використовувалась в господарській діяльності.

З такими висновками податкового органу суд не погоджується з врахуванням наступного.

Згідно п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Підстави здійснення коригування податкових зобовязань з ПДВ та податкового кредиту визначені у ст.192 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст.192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.

Норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.

Зменшення суми податкових зобов'язань платника податку - постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов'язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

Результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п.140.3 ст.140 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до витрат не включається сума фактичних втрат товарів, крім втрат у межах норм природного убутку чи технічних (виробничих) втрат та витрат із розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, що не перевищують розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, або іншим органом, визначеним законодавством України.

Судом встановлено, що згідно наказу №5а про облікову політику на підприємстві від 01.04.2011 року, позивачем було встановлено норму природного убутку продовольчих товарів в межах 1 % від вартості придбання.

Згідно наказу №1 про облікову політику підприємства та про організацію бухгалтерського обліку від 01.01.2015 року позивачем було встановлено норму природного убутку продовольчих товарів в межах 1,5 % від вартості придбання.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем списувався товар в межах норм природного убутку товарів, при придбанні яких був сформований податковий кредит та які втратили товарний вигляд, то податкові зобовязання платником ПДВ не нараховуються та податковий кредит не коригується, а тому податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 року за № про збільшення грошового зобовязання з ПДВ в розмірі 82 204,21 грн. основного платежу та 20 551,05 грн. штрафних (фінансових) санкцій є протиправним та підлягає до скасування.

Щодо заниження позивачем податкового зобовязання з ПДВ за грудень 2013 року в сумі 242 459 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2011 року між ТОВ фірма «ТТК-Вест» (Орендар) укладено договір №10 оренди приміщення, споруди (іншого обєкта нерухомості) з Приватним підприємством «Протектор» (Орендодавець), відповідно до якого позивачу передано в тимчасове володіння та користування за плату нежитлові приміщення, загальною площею 500,0 кв. м, за адресою: м. Рівне, вул. Крейдяна, 19 Б. Приміщення надано Орендарю для розташування офісів та складських приміщень. Термін оренди названого майна складає 2 роки з моменту передачі обєкта, що орендується фактично.

На виконання вимог вказаного договору, назване нежитлове приміщення передано позивачу 01 січня 2012 року за актом здачі - приймання майна.

31 грудня 2013 року, тобто в період дії договору оренди №10, ТОВ фірма «ТТК-Вест» підписало з Приватним підприємством «Протектор» акт прийому передачі про повернення орендованого приміщення.

В звязку фактичним продовженням користуватися орендованими приміщенням, сторони анулювали акт здачі-приймання, який був підписаний сторонами 31.12.2013 року, що підтверджується листом ПП «Протектор» від 02.01.2014 р. №02/01-14.

Даним договором передбачено, що орендар зобовзаний в т.ч. здійснювати за власний рахунок поточний ремонт обєкта, що орендується.

До перевірки надано акт приймання-передачі до договору від 01.01.2012р. про передачу в оренду вищевказаного майна та акт приймання-передачі від 31.12.2013р. про те, що ТОВ фірма «ТТК-Вест» передає орендоване приміщення в задовільному стані.

Між вищевказаними підприємствами був укладений новий договір оренди, що наданий до перевірки, а саме: Договір №11 оренди приміщення, споруди (іншого об'єкта нерухомості) від 02.01.2014р.. укладеного між ПП «Протектор» в особі ОСОБА_9 (Орендодавець) та ТОВ «ТТК-Вест» в особі ОСОБА_3 (Орендар) відповідно до якого Орендодавець передає орендареві у строкове платне користування офісні та складське приміщення за адресою: м.Рівне, вул.. Крейдяна, 19 Б, загальною площею: офісна 200 кв.м., складська площа 300 кв.м. Стан об'єкта, шо орендується на момент передачі в орендне користування: в придатному для використання стані.

Даним договором передбачено, що орендар зобовзаний в т.ч. здійснювати за власний рахунок поточний ремонт обєкта, що орендується.

Підприємством ТОВ-фірма «ТТК-Вест» за період, що підлягав перевірці проведено капітальний ремонт приміщень на о6єкті по вулиці Крейдяна 19 Б, згідно первинних документів та актів виконаних робіт, які полягали в ремонті алюмінієвих конструкцій, заміні склопакетів та інше.

Проведені ремонти підприємство відображало на рахунках бухгалтерського обліку дебет 152 «Придбання (виготовлення) основних засобів» кредит 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками». Дебет 103 «Будівлі та споруди» кредит 152 «Придбання (виготовлення) основних засобів». Та в подальшому здійснювало амортизаційні відрахування та відображено у бухгалтерському обліку дебет 93 «Витрати на збут», кредит 131 «Знос основних засобів.

Згідно роз'яснення, що наведене в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 30.04.2003 р. №7/7-401, капітальний ремонт будівлі це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у звязку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також поліпшення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів обєкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності), поточний ремонт це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій та інженерного обладнання.

Під капітальним ремонтом слід розуміти проведення робіт, які вимагають значних затрат на відновлення істотних частин, елементів речі у звязку із їх зносом. Затрати на такий ремонт скуповуються протягом тривалого часу та здійснюються в основному за рахунок амортизаційних відрахувань від вартості майна, що перераховуються власнику у складі орендної плати. Оскільки капітальний ремонт слугує цілісності і вартості речі, що перш за все відповідає інтересам її власника, обовязок проводити такий ремонт та нести повязані з тим витрати за загальним правилом покладається на наймодавця.

В цілому поточним слід вважати такий ремонт, необхідність проведення якого виникає із звичайного користування майном, не пов'язаного із істотним пошкодженням або псуванням його основних конструктивних елементів (наприклад, заміна олії в автомобілі). Поточний ремонт, на відміну від капітального, як правило, не збільшує вартість орендованою майна та не усуває його зносу.

Відповідно до наданих до перевірки документів на момент закінчення терміну дії договору №10 оренди приміщення, споруди (іншого обєкта нерухомості) від 30.12.2011р. та акту приймання-передачі від 31.12.2013р. про те, шо ТОВ-фірма «ТТК-Вест» передає орендоване приміщення ПП «Протектор» в задовільному стані станом на 31.12.2013р. на рахунку 103 «будівлі та споруди» обліковується ремонт приміщення на загальну суму 1314497,72 гри. (відповідно до договору оренди ремонт здійснювався по вул. Крейдяна, 19Б, загальною площею: офісна 200 кв.м., складська площа 300 кв.м.). Залишкова вартість ремонтованого приміщення становить 1314497,72грн. - 102202,03гри. (знос) 1212295,69 грн.

Відповідно до Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 14 "Оренда" визначено:

- строк оренди - період дії невідмовної орендної угоди, а також період продовження цієї угоди, обумовлений на початку строку оренди.

- об'єкт операційної оренди відображається орендарем на позабалансовому рахунку бухгалтерського обліку за вартістю, указаною в угоді про оренду.

Затрати орендаря на поліпшення об'єкта операційної оренди (модернізація. модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які первісно очікувалися від його використання, відображаються орендарем як капітальні інвестиції у створення (будівництво) інших необоротних матеріальних активів.

Під поліпшенням мається на увазі модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція обєкта оренди, що призводить до збільшення майбутніх економічних вигід, які первісно очікувалися від його використання

Тобто в результаті поліпшення, обєкт оренди стає якісно кращим і зростає в ціні. Таким чином, під час ремонту відбувається відновлення пошкодженого обєкта оренди до його справного стану, а при поліпшенні покращення його якісних характеристик. До того ж у результаті проведення поліпшень об'єкта оренди, які не можна відокремити від нього (так звані невідокремлювальні поліпшення), вони переходять у власність орендодавця як складова частина обєкта оренди (ч. 5 ст. 778. ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1, 2 ст.776 Цивільного кодексу України, поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Безоплатна передача товарів, робіт, послуг не відноситься до господарської діяльності, оскільки вона не спрямована на отримання доходу. Таким чином, при безоплатній передачі товарів, робіт, послуг, необоротних активів платник податку зобовязаний нарахувати податкові зобовязання з ПДВ відповідно до пункту «г» 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189.1 Податкового кодексу України, якщо під час їх придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту.

База оподаткування за необоротними активами визначається, виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції, а за товарами, роботами, послугами виходячи з вартості їх придбання відповідно до пункту 189.1 Податкового кодексу України. Залишкова вартість переданого орендованого приміщення становить 1212 295,69 грн.

Згідно з підпунктами 14.1.185 та 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, постачання товарів, послуг включає в себе, зокрема безоплатну передачу майна іншій особі, постачання послуг іншій особі на безоплатній основі.

В результаті порушення п.п. 14.1.185 та 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 , п. 189.1 ст. 189.1 пункту «г» 198.5 ст.198 Податкового кодексу України ТОВ-фірма «ТТК-Вест» при передачі 31.12.2013р. орендованого приміщення занижено податкове зобовязання з ПДВ за грудень 2013р. в сумі 242459 гри., при поверненні орендарем об'єкта оперативної оренди/лізингу орендодавцю на вартість здійснених поліпшень (в незамортизованій частині). Дане порушення не вплинуло на визначення податку на прибуток.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вказані порушення підтверджені матеріалами справи, а тому податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 року за № про збільшення грошового зобовязання з ПДВ в розмірі 242 459 грн. основного платежу та 60 614,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій є правомірним, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 06.07.2016 року № про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 6992,76 грн., суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, TOB - фірма «ТТК -ОСОБА_6» у перевіреному періоді проводило розрахункові операції за готівкові кошти через зареєстрований в ДГП м. Рівному 05.05.2009 р. реєстратор розрахункових операцій «Марія-301 МТМ» фіскальний №, заводський № ВЖ НОМЕР_2. До РРО в ДПІ у м. Рівне зареєстровані книги обліку розрахункових операцій №/103/4 від 06.04.2012, №171600837/5, №171600837/6 від 29.08.2014, №171600837/7 від 27.03.2015, №171600837/8 від 30.10.2015.

За наслідками перевірки встановлено незабезпечення ТОВ-фірма «ТТК-Вест» зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій протягом установлених строків їх зберігання та ненадання їх при здійсненні перевірки, а саме не збережено та не надано наступну Книгу обліку розрахункових операцій: № /5, яка використовувалась з червня 2013р. по серпень 2014р.

Таким чином, встановлено порушення вимог п.6 ст.3 Закону України від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями) не забезпечено зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій протягом трьох років після їх закінчення.

Також в ході перевірки встановлено проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, а саме: згідно предявлених контрольних стрічок встановлено, що розрахункові операції за реалізований товар на підприємстві проводились через належним чином зареєстрований реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, розрахункові документи (фіскальні чеки) видавалися як «накладна», із зазначенням загальної суми проданих товарів.

Таким чином, встановлено порушення вимог п.11 ст.3 Закону України від 06.07.1995 р. № 265 95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг " (із змінами та доповненнями), проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попередньою програмування найменування, цін товарів (послуг)та обліку їх кількості.

Перевіркою достовірності підтвердних документів (розрахункових документів), що додаються до авансових звітів про використання коштів на відрядження та інші потреби, встановлено проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера) який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 402,46грн., (відповідно до первинних бухгалтерських документів, а саме: касових звітів, авансових звітів).

В ході вибіркової перевірки встановлено видачу готівкових коштів в розмірі 27161,16 гри. під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів а саме:

- по підзвітній особі ОСОБА_7, згідно картки рахунку 3721, касової книги та видаткових касових ордерів встановлено видачу готівкових коштів під звіт за період з 25.11.15р. по 31.03.16р. на загальну суму 801,38 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів;

- по підзвітній особі ОСОБА_6 13.05.2015р.. згідно картки рахунку 3721, касової книги та видаткових касових ордерів встановлено видачу готівкових коштів під звіт за період з 25.05.15р. по 31.03.16р. на загальну суму 8259,66 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів;

- по підзвітній особі ОСОБА_8 згідно картки рахунку 3721, касової книги та видаткових касових ордерів встановлено видачу готівкових коштів під звіт за період з 31.08.13р. по 31.03.16р. на загальну суму 18100,12 грн. без повного звітування щодо раніше виданих коштів.

Згідно вимог п.2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджено постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 № 637, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за №40/10320:

- видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України;

- видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми;

- звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Позивач визнав факт відсутності під час перевірки зазначених вище фіскальних чеків. Позивач вказує, що зазначені вище фіскальні чеки були надані позивачу підзвітними особами, проте з вини позивача були втрачені.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем було порушено вимоги п.2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320, а саме видачу готівкових коштів підзвіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 27161,16 грн., оскільки станом на момент проведення перевірки розрахункові документи, що підтверджували б факт звітування підзвітних осіб про раніше видані кошті відсутні. Даний факт сам визнаний позивачем. Доказів того, що такі звіти були надані вказаними особами у відповідному порядку, проте втрачені позивачем не надано суду.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 06.07.2016 року № про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 6992,76 грн. є правомірним.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст.86 КАС України - суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та зазначених норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.07.2016 року за № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у сумі 82 204,21 грн. основного платежу та за штрафними санкціями у сумі 20 551,05 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області № від 06.07.2016 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями в сумі 82 204, 21 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 20 551, 05 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю- фірма "ТТК-Вест" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області судовий збір у розмірі 1541, 33 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.