Справа № 826/6812/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6812/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А
04 жовтня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Файдюка В.В.
суддів: Мєзєнцева Є.І.
Чаку Є.В.
При секретарі: Закревській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язано Міністерства оборони України розглянути повторно заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідач-1 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем. Позовні вимоги мають бути заявлені до Адміністрації Державної прикордонної служби України та Київського міського військовго комісаріату.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнений з військової служби 17 лютого 1989 року, є учасником бойових дій та інвалідом війни III групи, приймав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан з листопада 1987 року по лютий 1989 року, що підтверджується довідкою Деснянського районного військового комісаріату міста Києва від 18 лютого 2016 року №581, архівною довідкою «ЦПА ФСБ РФ» від 25 лютого 2014 року N221/59/0-436, копіями посвідчень та довідкою Ватутінського РВК міста Києва від 10 липня 2001 року №4/0213.
17 березня 2014 року ОСОБА_1 визнано з 12 березня 2014 року інвалідом III групи у зв`язку із пораненням та контузією, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 17 березня 2014 року серії АВ №0091036.
З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивач звернувся до Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України з відповідною заявою та документами.
З матеріалів справи вбачається, що вказані документи були скеровані на адресу Міністерства оборони України для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності.
Листом від 24 березня 2016 року №248/3/6 1522 Міністерство оборони України повідомило позивачу, що особам, які звільнилися з Прикордонних військ, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється Державною прикордонною службою України, у зв`язку з чим документи повернуто без розгляду як такі, що надіслані не за належністю.
З урахуванням наведеного, позивач звернувся із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності до Адміністрації Державної прикордонної служби України, за результатами розгляду якої листом від 29 березня 2016 року №11/К-1655 Адміністрація Державної прикордонної служби України відмовила ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Зазначена відмова мотивована тим, що за результатами розгляду заяви та інших документів встановлено, що жодним нормативно-правовим актом України не встановлено, що Державна прикордонна служба України є правонаступником ПВ КДБ СРСР дислокованих за межами території України, відсутні також і нормативні приписи, які зобов`язують або надають повноваження Адміністрації Держприкордонслужби України виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям колишніх Прикордонних військ КДБ СРСР. При цьому, позивачу було повідомлено, що питання стосовно виплати позивачу одноразової грошової допомоги має розглядати Міністерство оборони України.
При цьому з аналізу надісланих документів випливає, що позивач дійсно проходив військову службу та був звільнений з Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч.1 статті 3 цього Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців»).
Згідно з п.4 ч.2 статті 16 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ч. 1 статті 16-2 Закону у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи одноразова грошова допомога виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Крім того, пунктом 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2013 року № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.
Пунктом 3 цього ж Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Аналізуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року № 21-135а15.
Відповідно до п. 6, 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 975, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, призначення і виплата одноразової допомоги здійснюється на підставі документів. У разі неподання повного комплекту документів (наприклад відсутності свідоцтва про смерть у разі загибелі військовослужбовця), підстав для призначення одноразової допомоги немає. Порядок призначення та виплати допомоги: особи, які мають право на одноразову допомогу звертаються з документами у обласний військовий комісаріат; комплект документів перевіряється та надсилається за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги; перевірені фахівцями документи розглядаються Комісією та подаються Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення одноразової допомоги; після прийняття рішення Міністром оборони України кошти надсилаються у обласний військовий комісаріат (військову частину), до якого були подані документи, для виплати одноразової допомоги отримувачам. Виплата одноразової допомоги провадиться в порядку черговості відповідно до дати подання документів після отримання Міністерством оборони коштів, передбачених на ці цілі.
Критично розцінюються посилання Міністерства оборони України (апелянта) на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що позивач проходив військову службу та був військовослужбовцем Збройних Сил України, оскільки вони спростовуються наступним.
В силу пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Також, з письмових пояснень Адміністрації Державної прикордонної служби України, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що на цей час жодним нормативно-правовим актом України не визначено, що Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР.
Відсутні також і нормативні приписи, які зобов`язують, або надають повноваження Адміністрації Держприкордонслужби України виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям колишніх Прикордонних військ КДБ СРСР.
Позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу прикордонних військ КДБ СРСР, та був звільнений з останньої військової частини в запас.
З цього приводу слід зазначити, що Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ при Раді Міністрів СРСР).
Прикордонні війська КДБ СРСР, відповідно до статті 4 «Закона Союза Советских Социалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12 жовтня 1967 року, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 1 вересня 1939 року по 21 березня 1989.
Враховуючи викладене Державна прикордонна служба України до військової частини НОМЕР_1 Прикордонних військ КДБ СРСР жодного відношення ніколи не мала.
Отже, позивач правомірно вимагає саме Міністерство оборони України розглянути заяву щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги по інвалідності.
Також підлягають залишенню без задоволення посилання відповідача на відсутність рішення Міністерства оборони за зверненням позивача у зв`язку з тим, що Київський міський військовий комісаріат довів до позивача офіційну правову позицію Міністерства оборони України у спірних правовідносинах, яку додатково Міністерство оборони України підтвердило у своїх письмових запереченнях проти позову та апеляційній скарзі.
Цього факту цілком достатньо для пред`явлення позовних вимог позивачем саме до Міністерства оборони.
Аналогічну правову позицію наведено у постанові Вищого адміністративного суду України від 15 жовтня 2015 року.
Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові, оскільки проходження позивачем військової служби підтверджується матеріалами справи, так само вірно зазначено про застосування нормативно-правових актів, які діяли на момент встановлення інвалідності.
Позивачем до канцелярії суду було подано клопотання про стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000 грн та стягнення судового збору. Колегія суддів не вбачає за можливе задовольнити дане клопотання, оскільки судовий збір позивачем взагалі не сплачувався, а завдання моральної шкоди не підтверджено жодним належним і допустимим доказом, як і не обґрунтовано її розмір.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.
Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову частково.
Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд,
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.