Справа № 642/5485/16-а
Суддя: Гримайло А. М.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 642/5485/16-а
Провадження № 2а/642/225/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Гримайло А.М., розглянувши у скороченому провадженні в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що отримує пенсію за втратою годувальника, що є її основним джерелом існування, згідно із Законом України «Про прокуратуру» з 22 травня 1997 року. Пенсія була нарахована їй в зв'язку з втратою годувальника у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на час призначення пенсії.

28.07.2016р. вона звернулась до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова з проханням зробити перерахунок пенсії у розмірі 90% від загальної суми заробітної плати згідно довідки Прокуратури Харківської області від 28.07.2016р. №18-585, де заробітна плата працівника апарату прокуратури, що відповідає посаді та рангу її померлого чоловіка, станом на 01.12.2015р. складає 12655,92грн. та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум пенсій у зв'язку з підвищенням посадових окладів працівникам органів прокуратури відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013. Але рішенням ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м.Харкова №120 від 08.08.2016р. їй було відмовлено у звязку з чим вона змушена звернутися до суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова надав письмові заперечення, згідно з яких п.5 Прикінцевих положень Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" N 213-УІИ від 02.03.2015 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу". Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

У зв'язку з тим, що відповідний закон прийнято не було, з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена згідно ЗУ „Про прокуратуру". Оскільки поняття „норми пенсійного забезпечення" є родовим поняттям, то воно включає в себе як норми щодо „призначення" пенсій так і норми щодо „перерахунку" пенсій. Таким чином, нові спеціальні пенсії з урахуванням вищезазначених законів не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Отже позивач посилається на ст.50-1 ЗУ „Про прокуратуру" в редакції 1997 року та просить здійснити перерахунок в розмірі 90% від заробітної плати. Але дана норма закону на даний час є недійсною. Згідно ЗУ „Про прокуратуру" в редакції 2016 року, яка є чинною на даний час, пенсія призначається в розмірі 80% від їхньої заробітної плати.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані відповідачем заперечення, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1, отримує пенсію за втратою годувальника, що є її основним джерелом існування, згідно із Законом України «Про прокуратуру» з 22 травня 1997 року. Пенсія була нарахована позивачу в зв'язку з втратою годувальника у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на час призначення пенсії.

07.12.1996р. помер чоловік позивача, ОСОБА_3, який працював в органах прокуратури на посаді старшого прокурора прокуратури більше 30 років. З 22.05.1997р. позивач отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі 90% від середньомісячної заробітної плати без обмеження її розміру.

Згідно довідки Прокуратури Харківської області від 28.07.2016р. №18-585 заробітна плата працівника апарату прокуратури, що відповідає його посаді та рангу, станом на 01.12.2015р. складає 12655,92грн.

28.07.2016р. позивач звернулась до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі с.Харкова з проханням зробити перерахунок пенсії у розмірі 90% від вказаної у довідці прокуратури загальної суми заробітної плати та про проведення відповідних виплат з урахуванням раніше виплачених сум пенсій у зв'язку з підвищенням посадових окладів працівникам органів прокуратури відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013.

Рішенням ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова №120 від 08.08.2016р. позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІ від 02.03.2015 про скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена згідно Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.18 КАС України місцевий загальний суд, як адміністративний суд розглядає адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, в редакції що діяла на час призначення пенсії позивачу прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, ОСОБА_2 державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Разом з тим, згідно ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Порядок призначення та виплати пенсії регламентується нормативними актами найвищої юридичної сили - законом.

Вирішуючи питання про застосування Закону в часі, слід зазначити, що закріплені ст. 22 Конституції України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (постанова колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 6 жовтня 2015 року).

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 13.06.2007 № 8 "Про незалежність судової влади" роз'яснив, що відповідно до статті 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст і обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Статтями 22 та 64 Конституції України визначено, що закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Базовими (рамковими) нормативно-правовими актами, які визначають принципи, засади й механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного забезпечення і страхування, види державних пенсій, порядок їх призначення, перерахунку та виплати пенсій є Закони України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі Закон №1788-XII) та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі Закон №1058-IV).

Згідно з положеннями абз.22 ст.1 Закону №1058-IV як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.9 закону №1058-IV одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв'язку із втратою годувальника.

Статтею 36 цього закону встановлено, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч.2 ст.32 цього закону, - незалежно від тривалості страхового стажу».

Зазначеними Законами (№1788-XII, №1058-IV) також передбачається порядок та умови перерахунку пенсії за втратою годувальника.

Зокрема за ст.74 Закону №1788-XII «Сім'ям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника.

Сім'ям тих пенсіонерів, які мали право на перерахунок пенсії в порядку, передбаченому статтею 69 цього Закону, пенсії обчислюються із заробітку, з якого було проведено або могло бути проведено перерахунок пенсії годувальника. …»

А відповідно до положень ч. 2 ст. 38 Закону №1058-IV «Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім'ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії».

Водночас, спеціальним законом, що визначає порядок призначення пенсії за втратою годувальника прокурора або слідчого прокуратури є Закон «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, що був чинним на час призначення відповідачці пенсії в 1997 році.

Згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

Зазначеною статтею Закону регулюється порядок призначення (перерахунку) таких пенсій, а також і розмір середньомісячного (чинного) заробітку, що є базою для визначення розміру наступної пенсії суб'єктам, яким вона виплачується на умовах цього Закону.

Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією, або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією, незалежно від наявності перерв протягом всього періоду на даній роботі.

У відповідності до ч.13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівниками виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

В подальшому до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» вносились певні зміни, якими змінювались умови та порядок призначення таких пенсій (вік, стаж роботи, розмір пенсій тощо).

Зокрема, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-УІ від 08.07.2011до вказаної статті внесено нову норму, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Цим же Законом зменшено максимальний розмір при призначенні пенсії до 80 відсотків місячного заробітку.

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини 13, 18 ст. 50-1 Закону №1789, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку з прийняттям Закону №3668-УІ змін не зазнали.

Таким чином, внесені зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є ч.ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка діяла на час призначення пенсії.

До того ж, згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-УІ від 08.07.2011 обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Позивачці пенсія за втратою годувальника була призначена до набрання чинності вказаним Законом № 3668-УІ від 08.07.2011.

З огляду на викладене, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури та іншим особам, що отримують пенсії відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру» має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії.

Останнє підвищення заробітної плати працівників прокуратури відбулося згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», а відтак з прийняттям вказаної постанови КМУ у позивача виникло право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

До того ж, згідно з ч. 18 ст. 50-1 цього ж Закону, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. В даному випадку - з 01.01.2016, оскільки, відповідно до п.3 Постанови КМУ від 09.12.2015 №1013, з 1 грудня 2015 р. підвищені на 25 відсотків посадові оклади працівників прокуратури.

Таким чином, при перерахунку позивачу пенсії підлягає застосуванню положення ст. 50-1 в редакції Закону України «Про прокуратуру», чинній на час призначення пенсії.

Судом не береться до уваги посилання відповідача на приписи п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у зв'язку з їх безпідставністю.

Так, п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до зазначених законів України, у тому числі і Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, зазначені обмеження не стосуються пенсіонерів, які до 02 березня 2015 року вже отримували пенсії і мали гарантоване право на їх перерахунки із зазначених підстав, оскільки, як вже вказувалося вище, таке право було надане їй з моменту призначення пенсії і на підставі чинного на той час законодавства, а відтак не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст.22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Також ч.1 ст. 58 Конституції України закріплено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Судом не сприймається аргументація відповідача щодо відмови у задоволенні заяви позивача про перерахунок пенсії із посиланням на відсутність в чинному Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р №1697-VII положень щодо перерахунку пенсій у зв'язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім'ї померлого прокурора або слідчого.

Відповідно до ст. 86 «Пенсійне забезпечення працівників прокуратури» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р №1697-VII передбачено перерахунок пенсії прокурору (ч.ч.4, 12 ст. 86) та призначення пенсії за втратою годувальника (ч.19 ст.86). А відповідно до приписів ч. 3 статті 84 цього ж Закону «За пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законодавчими актами.»

Як вже зазначалось судом, закріплені Конституцією України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України(Рішення № 5-рп/2002) розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Зазначене виходить також і з правової позиції Верховного Суду України викладеної в Постанові № 6 Пленуму Верховного Суду України від 24 квітня 2015 року «Про відмову у зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності частини першої статті 92 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», за якою «пенсійні правовідносини є цілісними та виникають з об'єктивних причин, включають у себе право на призначення, право на отримання та право на перерахунок пенсії».

Позивачка отримала право на пенсію за втратою годувальника до часу прийняття Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р №1697-VII за умовами і порядком визначеним Законом України «Про прокуратуру» №1789 від 05.11.1991 року (в редакції на час призначення пенсії), а тому звуження її прав та свобод щодо перерахунку пенсії з врахуванням інших положень при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається.

Зазначені висновки щодо відсутності зворотної дії законів та інших нормативно-правових актів в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, узгоджується з постановою Верховного Суду України від 06.10.2015 в адміністративній справі № 21-2432/15, в якій судовою колегією викладено, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, а також механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років, яка діяла на момент призначення пенсії (стаття 50-1 Закону № 1789-ХІІ). Аналогічні рішення були прийняті у постановах Верховного Суду України від 10.12.2013 № 21-348а13 та від 17.12.2013, від 01.07.2014 року (справа № 21-244а14), які згідно зі статтею 244-2 КАС України, є обов'язковою для судів з необхідністю приведення судової практики у відповідність до його рішень.

Кабінетом Міністрів України з 01.01.2015 по теперішній час не визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, чим звужено та обмежено право позивача на пенсійне забезпечення. За вказаних обставин, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України будь-якого порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, або їх родичам (за пенсіями по втраті годувальника) є фактично бездіяльністю, що порушує гарантоване позивачці Конституцією та Законом право та її перерахунок.

Подібна бездіяльність з боку Уряду України (Кабінету Міністрів України) у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10) від 26 вересня 2014 року з питання відмови в перерахунку пенсії через не встановлення певного порядку Урядом була кваліфікована Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(параграфи 51-56). Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Будченко проти України» (заява № 38677/06) від 24.07.2014). Суть цієї справи Європейського суду з прав людини полягала у тому, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги, у тому числі на які мав право заявник.

Проте такий механізм був запроваджений лише через декілька років після набрання Законом чинності. Наведений стан був визнаний Європейським судом з прав людини таким, що порушив майновий інтерес заявника, тривале не запровадження відповідного механізму було втручанням у право заявника мирно володіти своїм майном, передбачене статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(параграф 39 у справі «Будченко проти України»).

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції визначає «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Подібні проблемні питання були предметом обговорення на Пленумі Вищого адміністративного суду України № 3 від 05 лютого 2016 року щодо результатів вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»у спорах щодо визначення розміру заробітної плати працівників апарату судів.

У своїй довідці та висновках Пленум Вищого адміністративного суду України сформулював позицію, що протягом періоду відсутності постанови Кабінету Міністрів України застосуванню підлягають положення попередніх Законів України. Аналогічну позицію викладено вінформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 22.07.2011 № 1091/11/13-11. Таку ж думку висловлював Верховний Суд України у постанові від 25 листопада 2014 року (ЄДРСР - № 42010782).

Відповідно до ч.2ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Крім того Вищий адміністративний суд України відмітив, що враховуючи європейське направлення розвитку України та цілі прийняття Закону України від 18 березня 2004 року № 1629-IV «Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу», а також початку дії Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, правові позиції, сформульовані в рішеннях Європейського суду справедливості, можуть враховуватися адміністративними судами як аргументація відносно гармонійного тлумачення національного законодавства України згідно з загальноприйнятими стандартами правової системи ЄС щодо регулювання відносин стосовно яких виник спір».

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції"(пункт 1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено право позивача на перерахунок пенсії, рішення відповідача є неправомірним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню як такі, що підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем.

З зазначених правових підстав і наведених вище нормативно-правових актів, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності правових підстав для проведення позивачу перерахунку пенсії. Також суд вважає незаконним рішення щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії із зазначених у постанові суду підстав.

Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, як доведеного та обґрунтованого.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України за значив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Окремо суд зазначає, що Порядком № 45 визначені певні строки та умови подачі пенсійних документів органами владних повноважень, а тому строк відповідачам для подачі звіту про виконання судового рішення на протязі місяця з дня набрання постановою законної сили є розумним строком.

Відповідно до ст. 94 КАС України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова на користь позивача судовий збір сплачений нею при зверненні до суду з позовною заявою в сумі 1653,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213, ст.ст. 2, 3, 11, 12, 17, 99, 160, 161, 162, 163, 160, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - задоволити.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в

Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за втратою годувальника, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», що діяла станом на 22.05.1997р. у розмірі 90% місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Харківської області №18-585 від 28.07.2016р. без обмежень максимального розміру.

Скасувати рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Ленінському

(Холодногірському) районі м.Харкова щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за втратою годувальника, відповідно до ст.50-1Закону України «Про прокуратуру», що діяла станом на 22.05.1997р. у розмірі 90% місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Харківської області №18-585 від 28.07.2016р. без обмежень максимального розміру.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за втратою годувальника, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», що діяла станом на 22.05.1997р. у розмірі 90% місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Харківської області №18-585 від 28.07.2016р. без обмежень максимального розміру пенсії та здійснити виплати зазначених коштів з 01.01.2016 року, оскільки згідно з постановою КМУ №1013 від 09.12.2015р підвищення посадових окладів працівників органів прокуратури здійснюється з 01.12.2015 року.

Допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова подати протягом місяця, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст.267 КАС України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 1653 (одна тисяча шістсот пятдесят три) грн. 60 коп.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Суддя А.М.Гримайло