Справа № 802/1284/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 вересня 2016 р. Справа № 802/1284/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника відповідача: Гусак М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУ НП у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що в 2010 році йому - як колишньому працівнику Ладижинського міського відділу Тростянецького РВ УМВС у Вінницькій області, звільненому у запас Збройних Сил Наказом №131 о/с від 14.09.1999 року по статті 64 п. "б" (через хворобу), була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога відповідно до вимог постанови КМУ від 12.05.2007 року №707, у зв'язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із виконанням службових обов'язків, а саме ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Разом із тим, 26.05.2016 року рішенням МСЕК Вінницької області йому було призначено І групу інвалідності ЧАЕС безстроково, що слугувало підставою для неодноразових звернень до відповідача із заявами про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку отриманням статусу інваліда І групи. Проте відповідачем відмовлено у призначені такої допомоги з тих підстав, що виплата різниці між встановленими групами інвалідності по спливу двохрічного терміну не передбачена діючим законодавством.

Вважаючи, що він має право на отримання одноразової допомоги саме як інвалід І групи в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, і жодним чином не претендує на отримання різниці в розмірах цих допомог, а відповідач таке право його не визнає, тому вимушений звернутися до суду із даним адміністративним позовом, у якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_2 у нарахуванні та виплати одноразової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ст. 23 Закону України "Про міліцію" протиправними;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області нарахувати та виплатити одноразову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст. 23 Закону України "Про міліцію" в розмірі 250-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом України "Про державний бюджет України на відповідний рік".

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не прибув, та посилаючись у позовній заяві на свій стан здоров'я, зокрема неможливістю пересування, просив здійснювати розгляд справи у його відсутність в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому засідання щодо заявлених позивачем вимог заперечив з підстав, що викладені у наданих письмових запереченнях проти позову, у яких зазначив, що виплату одноразової грошової допомоги при повторних оглядах МСЕК обмежено законодавцем терміном в 2 роки, а тому враховуючи те, що після первинного проходження ОСОБА_2 огляду МСЕК пройшло більше 2 років, вважає, що відсутні правові підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги. За таких обставин у задоволені даного адміністративного позову просив відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач ОСОБА_2 проходив службу в органах МВС України на посаді дільничного інспектора міліції Ладижинського міського відділу Тростянецького районного відділу Управління МВС України у Вінницькій області.

Відповідно до наказу начальника УМВС України у Вінницькій області №131 о/с від 14.09.1999 року, лейтенант міліції ОСОБА_2 згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, був звільнений із займаної посади у запас Збройних Сил по статті 64 п. "б" (через хворобу).

В подальшому, 19.10.2009 року позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним із виконанням службових обов'язків, а саме ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, що підтверджується випискою із Акта огляду МСЕК № 016608.

За даних обставин у 2010 році, на підставі заяви від 14.01.2010 року, відповідачем відповідно до вимог постанови КМУ від 12.05.2007 року №707 було здійснено нарахування та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 38846,64 грн.

Разом із тим, 26.05.2016 року за результатами повторного огляду МСЕК ОСОБА_2 призначено І групу інвалідності ЧАЕС безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 564624.

Отримавши статус інваліда І групи позивач особисто звертався до відповідача письмово із заявами 13.06.2016 року та 21.06.2016 року, а дружина позивача - ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_4, 02.06.2016 року та 09.06.2016 року направляла відповідні звернення з питань виплати позивачу одноразової грошової допомоги на Урядову гарячу лінію.

Однак, за результатами розгляду цих звернень ГУ НП у Вінницькій області було надано однотипні за змістом відповіді №1172/04/29-2016 від 09.06.2016 року та №144/29-2016 від 19.07.2016 року, які направлялися на адресу ОСОБА_3, та за №1404/05/2016 від 11.07.2016 року - безпосередньо позивачу, у яких відповідач посилаючись на положення п. 4 Постанови КМУ від 21.10.2015 року №850 вказав на відсутність правових підстав для виплати ОСОБА_2 різниці у розмірах одноразової грошової допомоги при встановлені першої групи інвалідності, позаяк така група інвалідності встановлена через шість років від попередньої.

Незгода позивача із такою відмовою відповідача зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Так, відповідно до абз. 2, 3 п. 15 Прикінцевих положень Закону України "Про Національну поліцію України" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Такий порядок визначався частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію", якою було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначених положень, постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

Ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (п. 1 Порядку №850).

Відповідно до п. 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

Як уже зазначалось судом вище, 19.10.2009 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання пов'язаного із виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв'язку з чим ОСОБА_2 здійснено виплату одноразової допомоги в передбаченому розмірі.

26.05.2016 року позивачу за рішенням МСЕК встановлено І групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним із виконання службових обов'язків. Тобто, із цього часу в позивача виникли нові підстави, які згідно п. 3 Порядку № 850 надають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, яка передбачена для І групи - 250 кратному прожитковому мінімуму, установленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Відмовляючи у призначені та виплаті такої допомоги відповідач керується лише положеннями п. 4 Порядку №850, якими передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, в даному випадку відповідач вважає, що оскільки повторний огляд МСЕК із встановленням позивачу І групи інвалідності відбувся більш ніж через 2 роки після первинного огляду МСЕК, яким ОСОБА_2 було встановлено ІІ групу інвалідності, а тому останній не має правових підстав для отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Із такими доводами представника відповідача суд не погоджується з огляду на таке.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. При цьому вимоги щодо виплати грошової допомоги можуть бути пред'явлені протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (пункти 2, 13 Порядку № 850).

Із аналізу зазначених положень слідує, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов'язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності. Тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.

Таким чином, днем виникнення у ОСОБА_2 права на отримання нової одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому інвалідності І групи, є вказана у Довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №564624 дата встановлення інвалідності, а саме - 26.05.2016 року. І, відповідно, від цієї дати на протязі трьох років за позивачем зберігається право на отримання цієї допомоги.

Суд звертає увагу на те, що положення п. 4 Порядку №850, на які посилається відповідач, не позбавляють позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлюють обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Тобто, у випадку коли між первинним встановленням інвалідності та встановленням вищої групи чи іншої причини інвалідності не пройшло два роки, особі виплачується грошова допомога із урахуванням раніше проведеної виплати. У випадку ж, коли вища група інвалідності встановлена за спливом двох років від первинного встановлення нижчої групи інвалідності, особа набуває повного права на отримання грошової допомоги у відповідному більшому розмірі без будь-яких відрахувань різниць між попередніми виплатами.

Жодних обмежень щодо неможливості призначення та виплати позивачу за наявності встановлених для цього підстав нової грошової допомоги за наслідком встановлення І (вищої) групи інвалідності як Порядок № 850 так і положення інших нормативно-правових актів, які врегульовують спірне питання, не передбачають. Винятком із цього правила є встановлення обставин, передбачених п. 14 Порядку № 850, однак таких по відношенню до ОСОБА_2 виявлено не було.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у задоволенні неодноразових звернень позивача щодо призначення грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності І групи.

Водночас надаючи оцінку безпосередньо змісту заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, тобто способу захисту свого порушеного права, який останній обрав, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок та процедура призначення та виплати грошової допомоги у разі встановлення інвалідності чітко регламентовані пунктами 7-11 Порядку № 850, та передбачає певну поетапність вчинення дій як заявником так і органом, який здійснює нарахування та виплату таких коштів.

Зокрема, згідно пункту 7 Порядку працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції (п. 8 Порядку №850).

Відповідно до п. 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС ( п. 10 Порядку №850).

Зазначеними положеннями чітко визначена процедура призначення одноразової грошової допомоги, яка включає у себе:

- подачу особою яка має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідної заяви з пакетом необхідних документів;

- вчинення керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, відповідних дій пов'язаних підготовкою поданих заявником документів, формування висновку щодо виплати допомоги та їх надсилання до МВС України;

- розгляд поданих заявником документів МВС України та прийняття відповідного рішення;

- направлення рішення МВС України для реалізації керівнику органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції.

У даному випадку позивач отримав відмову у проведені таких виплат ще на стадії подачі заяви про призначення такої допомоги, без вчинення відповідачем наступних дій, пов'язаних із формуванням висновку та його спрямуванням до МВС України для прийняття рішення щодо призначення допомоги і її подальшої виплати.

Тобто, заявляючи вимогу про зобов'язання ГУ Національної поліції у Вінницькій області нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу, позивачем не враховано, що рішення про призначення відповідної допомоги приймається МВС України, тоді як на відповідача лише покладено обов'язок вчинення дій щодо підготовки документів, формування висновку щодо виплати допомоги, надсилання їх до МВС України та виконання рішення останнього.

За таких обставин вимога позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу, за відсутності рішення МВС про призначення такої допомоги, не ґрунтується на положеннях діючого законодавства, а тому задоволеною в такому обсязі бути не може.

На переконання суду, виходячи із фактичних обставин справи, для належного захисту порушеного права позивача, необхідно зобов'язати відповідача, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути звернення ОСОБА_2 щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку № 850.

При цьому суд вважає також безпідставним посилання позивача на Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки він на ОСОБА_2 не поширюється.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 128, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління національної поліції у Вінницькій області щодо відмови у вчинені дій, пов'язаних із призначенням ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Зобов'язати Головне управління національної поліції у Вінницькій області, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути звернення ОСОБА_2 щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович