Справа № 820/2704/16
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2016 р. Справа № 820/2704/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,
представника позивача - Уманця А.І.,
представника Міністерства оборони України - Пономаренка В.І.,
представника Державної прикордонної служби України - Данільченка О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2016р. по справі № 820/2704/16
за позовом ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України , Державної прикордонної служби України
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, в якому просив:
- визнати відмову Міністерства оборони України протиправною в призначені та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", постанови КМУ №975 від 25.12.2013р. "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги..." та наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014р.;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про виплату та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , передбачену ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги..." у розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму, на день встановлення інвалідності, а саме: 182700 грн. (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) гривен;
- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними, які полягають у надсиланні документів позивача до Державної прикордонної служби України, всупереч вимогам ч.1 ст. 60 Конституції України;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги...";
- зобов`язати Державну Прикордонну Службу України направити на адресу Міністерства оборони України пакет документів ОСОБА_1 , отриманих від Харківського обласного військового комісаріату;
- зобов`язати відповідачів відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2016р. позов задоволено частково. Визнано відмову Міністерства оборони України протиправною в призначені та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", постанови КМУ №975 від 25.12.2013р. "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги..." та наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014р.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та висновки ІНФОРМАЦІЯ_1 та вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги...".
Визнано дії ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними, які полягають в надсиланні документів ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України, всупереч вимогам ч.1 ст. 60 Конституції України.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги...".
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувану постанову в цій частині та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
До суду апеляційної інстанції представник позивача надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач - Адміністрація державної прикордонної служби України- до суду апеляційної інстанції надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача - Міністерства оборони України - в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив постанову суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Представник відповідача - Адміністрації державної прикордонної служби України - в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача - Харківського обласного військового комісаріату - в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Виходячи з приписів ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представників сторін, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 26.10.1979 року по 26.02.1982 року проходив строкову військову службу в Збройних силах СРСР, у тому числі в складі діючої армії в період з 20.08.1981 року по 16.02.1982 року у складі військової частини НОМЕР_1 під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується довідкою від 30 липня 2015 року № 66 Київського районного військового комісаріату Міністерства оборони України (а.с. 14).
27.07.2015 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (травмою), контузією, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країни, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 27.07.2015 року, серії 10 ААВ № 644933 (а.с. 11).
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1599 від 30.04.2015 року, - поранення, ЗЧМТ, контузія, травма хребту, захворювання вірусного гепатиту, неспецифічний виразковий коліт рядового у відставці ОСОБА_1 , 1961 року народження, та інші захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 15).
Судом встановлено, що 03.12.2015 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, яка пов`язана з отриманням травми під час виконання обов`язків військової служби.
За результатами розгляду вказаної заяви ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 11.12.2015 року № 1773/ВСЗ запропонував позивачу звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по суті, оскільки позивач звільнився з військової служби 20.02.1982 року з військової частини НОМЕР_1 , яка відносилась до Прикордонних військ.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивачем до суду.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2016р. у справі № 820/12107/15, яка набрала законної сили, визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.12.2015 року, викладену у листі від 11.12.2015 року №1773/ВСЗ, та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.12.2015 року про виплату одноразової грошової допомоги. (а.с.12-13).
Як убачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду та в порядку, передбаченому п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13р. № 975, ІНФОРМАЦІЯ_2 направив документи ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Харківський обласний військовий комісаріат листом від 10.05.2016 р. за вих. №/934/ВСЗ повідомив ОСОБА_1 , що Департамент фінансів Міністерства оборони України повернув його документи щодо призначення грошової допомоги з посиланням на п. 17 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.13р. За вказівкою Департаменту фінансів Міністерства оборони України документи позивача направлені 10.05.2016р. до Адміністрації Державної прикордонної служби України (а.с. 10).
Адміністрація Державної прикордонної служби України листом за вих. № 0.11-6245/0/6-16 документи, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 , направила до Міноборони України, пославшись на те, що виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності має здійснювати Міністерство оборони України.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Харківський обласний військовий комісаріат протиправно надіслав документи ОСОБА_1 до Державної Прикордонної служби України. Крім того, що Міністерство оборони України не розглядало заяву позивача по суті у встановленому законом порядку, тому суд зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача та висновки ХОВК та вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1599 від 30.04.2015 року, - поранення, ЗЧМТ, контузія, травма хребту, захворювання вірусного гепатиту, неспецифічний виразковий коліт рядового у відставці ОСОБА_1 , 1961 року народження, та інші захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 15).
27.07.2015 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (травмою), контузією, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країни, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 27.07.2015 року, серії 10 ААВ № 644933 (а.с. 11).
Частиною 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону №2011-ХІІ колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року № 21-446а14 та від 21.04.2015 року № 21-135а15, висновки якого є обов`язковими для врахування судами відповідно до положень ст. 244 - 2 КАС України.
Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975).
Доводи апелянта про те, що позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік у військовій частині НОМЕР_1 , яка належала до прикордонних військ, та є військовослужбовцем саме прикордонних військ, які не входять до структури Збройних Сил України, тому витрати, пов`язані із виплатою одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності, повинні здійснюватися Державною прикордонною службою України, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР та звільнений з військової частини НОМЕР_1 в запас. В свою чергу Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 КДБ при Раді Міністрів СРСР).
Відповідно до статті 4 Закону СРСР Про всезагальний військовий обов`язок від 12.10.1967 року, Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.
Після розпаду СРСР, прикордонні загони і частини Середньоазіатського прикордонного округу на території Узбекистану і Туркменії відійшли під їх юрисдикцію відповідно в березні і в серпні 1992 року.
Указом Президента Російської Федерації від 08 листопада 1992 року розформований Середньоазіатський прикордонний округ. Прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу знаходилися на території Республіки Таджикистан та тривалий період перебували під юрисдикцією Російської Федерації.
У листопаді 2004 році всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу передані до складу Збройних сил Республіки Таджикистан.
Отже, Державна прикордонна служба України не має відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР.
Згідно з пунктом 1 Указу Верховної ради України від 30 серпня 1991 року № 1464 XII, всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально технічною базою переведені у відання України.
Приписами п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року № 3 Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України встановлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
З матеріалів справи убачається, що позивача призвано на строкову військову службу та звільнено з цієї служби на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і відповідно до законодавства, ОСОБА_2 перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 .
Причинний зв`язок поранення, отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлено саме Центральною військово лікарською комісією Міністерства оборони України, що також підтверджує відсутність будь-яких взаємних прав і обов`язків між позивачем та Державною прикордонною службою України.
Таким чином, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень під такими слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно зі статтею 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 162 КАС України у поєднанні із ч.2 ст. 11 КАС України, колегія суддів вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , з урахуванням встановлених судом обставин.
Виходячи із положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Оскільки звернення позивача Міністерство оборони України не розглянуло по суті та відповідного рішення не прийняло, то у суду не має підстав для зобов`язання останнього призначити одноразову грошову допомогу.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 18.03.2014 року № 21-11а14.
Отже, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача - Міністерство оборони України розглянути заяву позивача та висновки ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві " , з урахуванням висновків суду.
Щодо оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_1 з надсилання документів ОСОБА_1 до Державної Прикордонної служби України, всупереч вимогам ч.1 ст. 60 Конституції України та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити висновки щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до загальних правил, особа, яка перебувала в умовах підпорядкованості іншій особі, має юридичний обов`язок виконувати звернені до неї законні розпорядження чи накази. Невиконання особою такого обов`язку визнається правопорушенням, що має наслідком притягнення до юридичної відповідальності.
Із матеріалів справи убачається, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 року по справі №820/12107/17 документи стосовно призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги згідно Порядку №975 оформлені ІНФОРМАЦІЯ_3 та надіслані на адресу Департаменту фінансів МО України для вирішення питання призначення або відмови в призначенні зазначеної допомоги, про що його повідомлено листом від 23.03.2016 р. вих.№/92/1/ОГД.
Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 15.04.2016 року №248/3/6/1946 повернув пакет документів для призначення грошової допомоги та зобов`язав направити вказані документи до Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Із матеріалів справи вбачається, що Адміністрації Державної прикордонної служби України листом від 06.06.2016 р. вих. №0.11-6245/0/6-16 повернула пакет документів для призначення грошової допомоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 , направляючи на розгляд документи позивача на виконання розпорядження вищого органу, не порушив прав позивача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити висновки щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року задоволенню не підлягають.
Позовні вимоги про зобов`язання Державної прикордонної служби України направити на адресу Міністерства оборони України пакет документів ОСОБА_1 , отриманий від Харківського обласного військового Комісаріату, задоволенню не підлягають, оскільки документи, що надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно ОСОБА_1 , Адміністрацією Держприкордонної служби України 25.05.2016р. разом із супровідним листом № 0.11-6245/0/6-16 були направлені до Міністерства оборони України, у зв`язку з чим позов в цій частині не підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідачів відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 - денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Цій нормі кореспондують положення абзацу п`ятого пункту 4 частини першої статті 207 названого Кодексу, згідно з яким у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду апеляційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Тобто, зі змісту наведеної норми вбачається, що зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. 4 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.
Стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", із посиланням на яку позивач просить зобов`язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу, визначає, зокрема, підстави соціального захисту військовослужбовців, інвалідність яких настала після звільнення зі служби.
Пунктом 4 частини 1 статті 18 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Колегія суддів зазначає, що оскільки, одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та про зобов`язання виплати якої ставить питання ОСОБА_1 , відноситься до соціальних виплат, тому цей спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому КАС України.
Наведене свідчить про те, що вищезазначена справа розглянута неповноважним судом, оскільки підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.
Згідно з ч.2 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.
Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст.205, ст. 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2016р. по справі № 820/2704/16 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р. "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 та висновки ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві " .
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.
Повний текст постанови виготовлений 03.10.2016 р.