Справа № 826/19030/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року м. Київ К/800/18575/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Голяшкіна О.В.,

Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року

у справі № 826/19030/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Департаменту суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація),

третя особа: Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) «Київреклама»,

про скасування вимоги № 414176 від 05 вересня 2014 року,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) «Київреклама», в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу № 414176 від 05 вересня 2014 року Департаменту суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про демонтаж рекламних засобів на ім'я фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що суди дійшли помилкового висновку про розміщення позивачем не інформаційної вивіски, а реклами. А також суди не врахували, що перевірка проводилася не на підставі здійснення планових або позапланових заходів, а отже з порушенням чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що провідним спеціалістом Управління з питань реклами ОСОБА_3 05 вересня 2014 року обстежено територію Дніпровського району міста Києва на предмет виявлення самовільно встановлених рекламних засобів та місць розміщення рекламних засобів, на які видано дозволи.

Під час перевірки встановлено, що на будинку № 40 по бульвару Перова в місті Києві встановлена рекламна вивіска змісту «БАЗА АВТОЗВУКА», площею 5,52 кв. м.

За результатами проведення перевірки складено Акт обстеження та вимогу № 414176 від 05 вересня 2014 року в яких зазначено, що за зазначеною адресою розміщено рекламний засіб площею 5,52 кв. м. без дозвільної документації.

На адресу позивача 05 вересня 2014 року відповідачем надіслано Акт обстеження та вимогу № 414176 від 05 вересня 2014 року відповідно до фіскального чеку від 05 вересня 2014 року № 1924, який останній отримав 22 вересня 2014 року.

Зазначеною вимогою позивача зобов'язано провести демонтаж рекламних засобів, розміщених на фасаді будинку № 40 по бульвару Перова в місті Києві зі змістом «БАЗА АВТОЗВУКА», площею 5,52 кв. м.

Вважаючи, що така вимога є незаконною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду з даним позовом про її скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що розміщений позивачем об'єкт підпадає під визначення зовнішньої реклами і для її розміщення та використання позивач повинен отримати відповідний дозвіл. Також суди прийшли до висновку, що виконавчий комітет органу місцевого самоврядування, як орган, який надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами та здійснює контроль за дотриманням правил її розміщень, у межах своїх повноважень може приймати рішення про усунення порушень таких правил.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів з огляду на наступне

Засади рекламної діяльності в Україні, а також відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, регулюються Законом України «Про рекламу».

Згідно зі ст. 1 вказаного закону реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про рекламу» розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

За приписами ч. 6 ст. 9 зазначеного закону, вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

П. 48 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 р. N 2067 (далі - Типові правила), передбачено серед іншого, що площа поверхні вивіски чи таблички не повинна перевищувати 3 кв. м.

Правовідносини між виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) та фізичними і юридичними (незалежно від форми власності, підпорядкованості та сфери діяльності) особами, що виникають у процесі розміщення інформаційних вивісок на території міста Києва, регулюються Порядком розміщення інформаційних вивісок у місті Києві, затвердженим Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 15.04.2011 року № 565 (далі - Порядок № 565), який є спеціальним нормативно-правовим актом у спірних правовідносинах, дія якого поширюється на всю територію міста Києва.

Згідно з п. 3 Порядку № 565 інформаційна вивіска - конструктивний елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення (крім випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів до придбання товару або іншої інформації, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів та їх інтерес щодо такого товару, загальною площею до 2,0 кв. м. У разі, коли площа інформаційної вивіски перевищує 2,0 кв. метри, вона вважається зовнішньою рекламою та потребує отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами відповідно до окремого порядку, що затверджується розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Зі змісту наведених норм слідує висновок, що вивіска чи табличка є такою в разі, якщо площа її поверхні не перевищує 3 кв. м., а в м. Києві - 2 кв. м. При цьому, правове регулювання спірних правовідносин в м. Києві свідчить, що в разі перевищення встановленої площі така вивіска чи табличка автоматично стає зовнішньою рекламою, незалежно від її змісту, місця розміщення тощо.

Порядок № 565 був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, тому обґрунтовано застосований судами, що спростовує доводи позивача про помилку судів в застосуванні вказаного нормативного-правового акту.

Як встановлено судами, позивачем за адресою будинок № 40 по бульвару Перова в м. Києві встановлено вивіску (зовнішню рекламу) зі змістом «БАЗА АВТОЗВУКА», площею 5,52 кв. м.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що вивіска позивача «БАЗА АВТОЗВУКА» загальною площею 5,52 кв. м. є об'єктом зовнішньої реклами.

За змістом ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 р. N 2067 виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням рекламного засобу.

Пунктом 17.4. Порядку розміщення реклами в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 37/6253 (далі - Порядок № 37/6253) зазначено, що у вказаних у пункті 17.2 цього Порядку випадках (крім випадку, коли власника рекламного засобу неможливо встановити) демонтаж рекламного засобу має бути проведений власниками (законними користувачами) рекламного засобу самостійно за власний рахунок в термін, вказаний у вимозі дозвільного органу чи КП «Київреклама» про усунення порушень вимог порядку розміщення зовнішньої реклами. Вимога направляється у письмовій формі поштою з повідомленням про вручення або вручається представнику розповсюджувача реклами особисто під підпис. Розповсюджувач реклами зобов'язаний протягом трьох днів або в термін, вказаний у вимозі дозвільного органу чи КП «Київреклама», з моменту отримання вимоги усунути зазначені у вимозі порушення та повідомити в цей же строк дозвільний орган в письмовій формі.

Відповідно до пункту 17.5. Порядку № 37/6253 якщо розповсюджувач реклами самостійно не усунув виявлені порушення у термін, вказаний у вимозі дозвільного органу чи КП «Київреклама», здійснюється демонтаж рекламного засобу.

Організація демонтажу або самостійне проведення демонтажу здійснюється КП «Київреклама» на підставі наказу дозвільного органу на умовах, визначених цим Порядком. Під час демонтажу рекламного засобу складається акт проведення демонтажу рекламного засобу, а також може складатися акт огляду технічного стану рекламного засобу з проведенням фото-та/або відеофіксації, які додаються до акта.

Таким чином, за відсутності у позивача дозволу на розміщення зовнішньої реклами відповідачем правомірно прийнято спірну вимогу від 05 вересня 2014 року № 414176, якою його зобов'язано демонтувати рекламні засоби, та повідомлено, що у разі невиконання вимоги рекламні засоби будуть демонтовані.

Доводи позивача про відсутність повноважень у Департаменту суспільних комунікацій виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) по контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з пп. 13 п. "а" ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо надання дозволів у порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Зазначені положення вказаного закону кореспондуються зі ст. 16 Закону України «Про рекламу».

Відповідно до п. 45 Типових правил контроль за їх додержанням здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства, уповноважені особи яких відповідно до п. 46 цих Правил у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами звертаються до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

З наведеного слідує висновок, що виконавчий комітет органу місцевого самоврядування, як орган, який надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами та здійснює контроль за дотриманням правил її розміщення, у межах своїх повноважень може приймати рішення про усунення порушень таких правил, зокрема і рішення про зобов'язання розповсюджувача реклами до демонтажу протягом певного строку рекламного засобу, установленого без відповідного дозволу, що спростовує відповідні доводи позивача.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2013 року у справі № 21-18а13 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції відповідно до ст. 2442 КАС України.

Також безпідставними є доводи позивача з приводу того, що проведення перевірки відповідачем здійснено з порушенням Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскілки дія вказаного закону, відповідно до другої його статті, поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) саме у сфері господарської діяльності, яка не охоплює поняття рекламної діяльності, тобто рекламна діяльність не є господарською діяльністю.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: