Справа № 756/3226/16-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 756/3226/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Богдан О.О.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій відповідача щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення протиправними та просив зобов'язати відповідача встановити йому статус інваліда війни й видати відповідне посвідчення.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції не повністю з'ясованого обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на звернення позивача до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням видати посвідчення інваліда війни на підставі діючого законодавства України, отримано відмову з посиланням на те, що відсутнє документальне підтвердження залучення його особисто до формування цивільної оборони згідно з наказом чи розпорядженням, а тому за таких обставин відсутні підстави для встановлення статусу інваліда війни.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони. Суд зазначив, що відповідач не надав доказів на підтвердження відсутності формувань цивільної оборони на ЧАЕС в зазначений період та не спростував залучення до них позивача-ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон № № 3551-XII) до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно пункту 9 статті 7 Закону № № 3551-XII до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно пункту 9 статті 7 Закону № 3551-XII є наявність у особи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Таку ж позицію висловив і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15 вересня 2015 року (справа №2а-6906/11/2670).

Окрім того, аналіз судових рішень Вищого адміністративного суду України у такій категорії спорів говорить про необхідність достовірного, документального підтвердження участі особи у формуваннях Цивільної оборони для надання їй статусу інваліда війни.

Однак, матеріали справи не містять доказів залучення підприємства, на якому позивач працював так і власне позивача до формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначив, що документи щодо залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони не складалися, могли бути знищеними у зв'язку із закінченням терміну зберігання, механізм зберігання та отримання таких документів законодавством не передбачений.

Проте, суд першої інстанції залишив поза увагою ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідно до якої обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Так, наявними в матеріалах справи документами, дійсно, підтверджується участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення йому у зв'язку з цим групи інвалідності, що, у свою чергу є підставою для надання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII.

Однак, надані позивачем документи не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов'язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб, а тому підстави для поширення на позивача дії п. 9 ст. 7 Закону № 3551-XII відсутні.

Крім того, варто також зауважити, що факт видачі позивачу начальником оперативної групи Цивільної оборони СРСР генералом-полковником Г. Яшкіним довідки від 01.06.1986 про те, що позивач знаходився в зоні «А» на АЕС Чорнобиль з 28.05 по 01.06.1986 та має право на пільги згідно постанови ЦК КПРС від 07.05.1986 №542-156 та Директиви МО СРСР від 08.05.1986 №Д-017 не свідчить про залучення позивача до формувань Цивільної оборони.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав на задоволення позовних вимог необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.