Справа № 826/8942/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2016 року № 826/8942/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1,

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації,

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, у якій просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо надання ОСОБА_1 статусу інваліда війни;

- зобов'язати відповідача прийняти рішення щодо надання ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позову позивач вказував, що відповідачем було безпідставно відмовлено у встановленні позивачу статусу інваліда війни на підставі поданих ним документів, які підтверджують його участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони. Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи та клопотав про вирішення справи без його участі.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Листом від 13.05.2016 № 01-08/3728 Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації повідомило позивача про відсутність підстав для надання йому статусу інваліда війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення, оскільки не надано документального підтвердження факту залучення ОСОБА_1 до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач вважаючи протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації щодо відмови у наданні йому статусу інваліда війни та у видачі відповідного свідоцтва, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Статтею 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що останній спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

В той же час, пунктом 9 частини другої статті7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, зокрема, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З аналізу зазначеної норми слідує, що обов'язковими умовами за якими особу можна віднести до інвалідів війни, згідно з пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є наявність у особи інвалідності, наявність доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року №90, формування Цивільної оборони, в тому числі невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про Цивільну оборону України" силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про Цивільну оборону України" невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 12 Закону України Закону України "Про Цивільну оборону України" для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

У ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь формування, що створювалися в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялися у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивач працював на посаді старшого інженера в лабораторії вентиляції тепла та холода на Чорнобильській атомній електростанції.

Відповідно до довідки № 463 від 1990 року за підписом зам. генерального директора по "ЧАЕС" позивач в період роботи по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і ліквідації наслідків з 26.04.1986 по 31.12.1989 його дока зовнішнього опромінення склала 50 рад.

Також з матеріалів справи вбачається, що в період 1986 позивача було переведено на посаду інженера метролога в центральну лабораторію метрології на Чорнобильській АЕС.

А також наявна довідка про заробіток із зазначення того, що в період з 1986-1990 позивач працював в Чорнобильській АЕС.

Крім того, матеріали справи також містять копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), з вкладкою учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та довідку, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до листа Головного управління з питань надзвичайних ситуацій ВО КМР (КМДА) від 30.05.2012 архівні дані, які стосуються залучення працівників підприємств, установ, організацій до формувань цивільної оборони відсутні, отже Головне управління з питань надзвичайних ситуацій ВО КМР (КМДА) не може надати відповідне підтвердження.

З урахуванням викладеного, враховуючи наявність довідки № 463 від 1990 року позивач був зайнятий на роботах, пов'язаних з ліквідацією аварії на ЧАЕС у період з з 26.04.1986 по 31.12.1989, суд дійшов висновку про підтвердження факту участі позивача у складі формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни; зобов'язання надати статус інваліда війни.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Положення питання встановлення статусу ветерана війни віднесено до повноважень органів праці та соціального захисту населення, що знаходиться за місцем реєстрації громадянина, а не до повноважень суду.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також положеннями Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Таким чином, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014 року у справі № К/9991/66616/11.

А відтак, з метою повного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни; Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації щодо надання ОСОБА_1 статусу інваліда війни.

3. Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни з урахуванням висновків суду.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Я.І. Добрянська