Справа № 808/296/16
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"03" жовтня 2016 р. справа №808/296/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі №808/296/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 19.01.2016 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, яким просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №001681702 від 15.10.2015 року про визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 631744,80 гривень, в тому числі за основним платежем 505395,84 гривень та штрафними санкціями 126348,96 гривень.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області форми «Р» № від 15.10.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 505395 гривень 84 копійок за основним платежем та 126348 гривень 96 копійок за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 є суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрований 28.03.2000 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради та має свідоцтво номер НОМЕР_2.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області є суб'єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

В період з 07.09.2015 року по 25.09.2015 року ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої 02.10.2015 року складено акт перевірки №1029/0828-1702/НОМЕР_1 (а.с. 12-43).

Згідно висновків вказаного акту перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем: 1) пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. «а» п. 176.1 ст. 176, п.п. 177.2, 177.4, 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а сааме: заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності на загальну суму 505395,84 грн., включення до декларації про отримані доходи за 2014 рік перекручених даних, неналежне ведення обліку доходів і витрат; 2) пп. 1 п.2 ст. 6, п.п.3, 5 ст. 7, п.п. 2, 8, 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010 року та на підставі п.п. 3.3 розділу ІІІ, абзацу другого пп. 2 п. 4.5 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України №455 від 09.09.2013 року, ненарахування та несплата у строки, зазначені відповідно до Закону №2464-VІ абзацем другим пп.2 п. 4.5 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України №455 від 09.09.2013 року, сум єдиного внеску за 2014 рік на загальну суму 35924,9 грн. (а.с.42).

На підставі вказаного акту перевірки 15.10.2015 року ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем на 505395,84 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 126348,96 грн. (а.с.11).

Використавши можливість адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення до ГУ ДФС у Запорізькій області та ДФС України, ФОП ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до суду (а.с.51-52, 53-56).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не доведено правомірності прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК, платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Відповідно до п.п. 138.1, 138.2 ст. 138 ПК (в редакції, чинній на момент вчинення вказаних господарських операцій), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з пп. «а» п. 176.1 ст. 176 ПК (в редакції, чинній на момент вчинення вказаних господарських операцій), платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі по тексту - Закон №996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 3 Закону №996 передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за №168/ 704 (далі по тексту - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З акту перевірки вбачається, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого орагну про те, що ФОП ОСОБА_2 не мав права на віднесення до складу валових витрат грошових коштів, сплачених на рахунки ФГ «Золоте руно 2013», так як реальність проведених господарських операцій контрагентом позивача - ФГ «Золоте руно 2013» не підтверджується у зв'язку з відсутністю останнього за податковою адресою, неподанням податкової звітності за липень 2014 року, відсутністю найманих працівників у потрібній кількості, реєстрацією за адресою масової реєстрації, ненаданням бухгалтерських регістрів, відсутністю складських приміщень, ненаданням під час перевірки будь-яких документів. На думку податкового органу, підприємство ФГ «Золоте руно 2013» формувало валовий дохід та податкові зобов'язання з ПДВ лише для податкової вигоди у вигляді формування валових витрат та надання податкового кредиту з ПДВ іншим особам, що зменшує чистий оподатковуваний дохід та, відповідно, сплату в бюджет податків, в тому числі податку з доходів фізичних осіб.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.04.2014 року між ФОП ОСОБА_2 та ФГ «Золоте руно 2013» був укладений договір № 37 на поставку соняшника з додатковими угодами № 1 від 28.04.2014 року, № 2 від 14.05.2014 року, № 3 від 22.05.2014 року, згідно яких ФГ «Золоте руно 2013» поставлено позивачу соняшник на загальну суму 2972916,67 грн. (а.с.61-65).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позиваче надано до перевірки та матеріалів справи:

-видаткові накладні №1228 від 05.05.2014 року, №228/1 від 06.05.2014 року, №РН-0000245 від 22.05.2014 року, №РН-00245/1 від 29.05.2014 року , №РН-00245/2 від 30.05.2014 року, №РН-00245/3 від 02.06.2014 року, №РН-0000320 від 05.06.2014 року, №РН-0000321 від 23.06.2014 року, №РН-0000322 від 24.06.2014 року, №РН-0000323 від 26.06.2014 року, №РН-0000324 від 27.06.2014 року, №РН-0000325 від 01.07.2014 року (а.с.66, 69, 72, 74, 78, 82, 86, 89, 91, 94, 97, 100);

-податкові накладні №1228/2 від 28.04.2014 року, №245/2 від 15.05.2014 року, №246/2 від 19.05.2014 року, №№247/2, 252/2, 253/2, 254/2 від 23.05.2014 року, №271/2 від 30.05.2014 року (а.с.102-109).

Розрахунки за поставлений товар проводились у безготівковому вигляді, що підтверджується платіжними дорученнями №89 від 28.04.2014 року, №115 від 15.05.2014 року, №120 від 15.05.2014 року, №123 від 19.05.2014 року, №129 від 23.05.2014 року, №130 від 23.05.2014 року, №132 від 23.05.2014 року, №133 від 23.05.2014 року, №146 від 30.05.2014 року (а.с.110-118).

Перевезення соняшника здійснював позивач власним автотранспортом згідно з товарно-транспортними накладними (а.с.67-68, 70-71, 73, 75-77, 79-81, 83-85, 87-88, 90, 92-93, 95-96, 98-99, 101).

Крім того, зазначена обставина підтверджується журналом реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах з 20.05.2014 року по 15.01.2015 кур(а.с.144), договорами оренди вантажного транспорту №№1-А, 2-А, 3-А, 6-А, 7-А, 9-А, 10-А, 11-А, 12-А, 14-А від 01.01.2014 року (а.с.115-164), трудовими договорами з водіями вантажних автомобілів (а.с.165-170).

Відповідно до ст.1 Закону №996, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

На підтвердження використання придбаного соняшника в своїй господарській діяльності позивачем під час перевірки та до матеріалів справи надано наступні документи:

- договір від 18.03.2002 року купівлі-продажу будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.171-172),

- висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи ДЗ «Запорізька районна санітарно-епідеміологічна станція в Запорізькій області» МОЗ України №75 від 05.05.2009 року про відповідність вказаної вище будівлі вимогам санітарного законодавства і можливість здійснення господарської діяльності з виготовлення соняшникової нерафінованої олії (а.с.173),

- експлуатаційний дозвіл №70424/06/3 від 18.05.2010 року (а.с.175).

За змістом вказаних документів вбачається, що позивачем з насіння соняшника виготовлялася олія соняшникова, які згодом реалізовувалися покупцям.

Всі зазначені вище первинні документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та є такими, що підтверджують факт отримання позивачем послуг від контрагента. За таких обставин відсутні підстави для невключення сум по вказаним операціям до складу витрат позивача.

Весь придбаний позивачем товар відповідає напрямку господарської діяльності позивача, отже, укладання договорів позивача з ФГ «Золоте руно 2013» безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум по господарським операціям до складу витрат є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій, з чим погоджується колегія суддів.

Податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку. Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.

Апелянтом а ні в суді першої, а ні в суді апеляційної інстанції не було спростовано того факту, що всі надані позивачем як під час перевірки, так і до матеріалів справи первинні документи бухгалтерського та податкового обліку свідчать про реальні зміни майнового стану платника податків та про збільшення (зменшення) активів та зобов'язань підприємства.

Зміст наданих до суду первинних документів відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вказані документи містять всі обов'язкові реквізити, в тому числі, найменування та обсяги виконаних робіт, підписи уповноважених осіб, що, в свою чергу, засвідчує реальність факту передавання та приймання робіт. Податковими ораганми в акті перевірки не зазначено доказів порушення позивачем вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Держаної податкової адміністрації України «Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядок їх заповнення» № 165 від 30.05.1997 року.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (ухвала ВАСУ від 20.01.2015 року № К/800/15312/13).

На момент вчинення спірної господарської операції контрагент позивача - ФГ «Золоте руно 2013» було зареєстрованим суб'єктом господарювання та платником податку на додану вартість. Податкові накладні, виписані ФГ «Золоте руно 2013» на адресу позивача, складені з дотриманням вимог законодавства щодо форми, порядку їх оформлення та реєстрації. Анулювання свідоцтва платника ПДВ ФГ «Золоте руно 2013», згідно акту, проведено за рішенням Полтавської ОДПІ 22.07.2014, тобто пізніше дат виписки податкових накладних.

Позивач не має законодавчо визначених повноважень на здійснення контролю фінансово-господарської діяльності свого контрагента та дотримання ним вимог законодавства при укладенні відповідних договорів. Позивачем при укладені договору із контрагентом всіма доступними йому способами було перевірено податкову правосуб'єктність такого контрагента, а саме наявність статутних документів, взяття на облік в якості платника податків в податковому органі, тощо.

Так, відповідно до частини четвертої статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Отже, за змістом зазначеної норми, державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Крім того, посилання апелянта на ту обставину, що рішенням Полтавської ОДПІ №11 від 22.07.2014 року анулювано реєстрацію платника податку на додану вартість ФГ «Золоте руно 2013», а також на відсутність ФГ «Золоте руно 2013» за місцезнаходженням колегією суддів до уваги не приймається з огляду на наступне.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року у справі №804/12601/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 року визнано протиправним та скасовано рішення Полтавської ОДПІ №11 від 22.07.2014 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ФГ «Золоте руно 2013», зобов'язано ОДПІ поновити ФГ «Золоте руно 2013» у Реєстрі платників податку на додану вартість, внести до Реєстру платників податку на додану вартість запис про відміну анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ФГ «Золоте руно 2013». В касаційному порядку справа не переглядалась (а.с.119-123, 124-126, 127).

Доводи апелянта про відсутність реальності проведення господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та ФГ «Золоте руно 2013» ґрунтуються лише на аналізі діяльності контрагента позивача, а саме: відсутність ФГ «Золоте руно 2013» як платника за податковою адресою; реєстрація платника за адресою масової реєстрації; ненадання бухгалтерських регістрів; відсутність складських приміщень; ненадання під час перевірки будь-яких документів.

Проте, відповідно до вимог статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару, яка є платником податку, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податків тощо. Нормами Податкового кодексу України не встановлена відповідальність платника податку за не відображення господарської операції в податковому і бухгалтерському обліку його контрагента.

З огляду на вказане, добросовісний платник податків, який в силу покладеного на нього законом обов'язку щодо сплати податків вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків. При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму ПДВ продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму ПДВ до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність. Якщо контрагент не виконав свої зобов'язання перед державою та податковим органом, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на віднесення сплачених ним сум до складу витрат, якщо останній має всі документальні підтвердження розміру таких витрат.

Правова позиція Верховного Суду України у розглядуваній категорії спорів, відображена, зокрема, в постанові від 31.01.2011 року № 14/11 у справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм закону Верховний Суд України дійшов висновку про те, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Такий висновок Верховного суду України узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Булвес проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини в рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.

Крім того, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2015 року в адміністративній справі №808/905/15, що набрала законної сили 24.05.2016 року (ухвала Вищого адміністративного суду України від 24.05.2016), надано правову оцінку реальності господарських взаємовідносин позивача з ФГ «Золоте руно 2013» по договору поставки №37 від 28.04.2014 року в квітні- травні 2014 року.

Вказаним судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 03.02.2015 року, прийняте на підставі висновків акту перевірки №33/17- від 23.01.2015 року щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та ФГ «Золоте руно 2013» в квітні - травні 2014 року (а.с.184-185, 188-194).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області не доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення №001681702 від 15.10.2015 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі №808/296/16 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі №808/296/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак