Справа № 822/1622/16
Суддя: Данилюк У.Т.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1622/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіДанилюк У.Т.
при секретаріКоваль Д.Л.
за участі:позивача, представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до прокуратури Хмельницької області, в якому просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати заробітної плати та інших виплат за період з 15.07.2015 по 14.12.2015 включно відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру";

2) зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших виплат за період з 15.07.2015 по 14.12.2015 включно відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за цей період;

3) зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто з 14.12.2015 по 29.12.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що наказом прокурора Хмельницької області №1692 к від 11.12.2015 його було звільнено з посади прокурора Полонського району та органів прокуратури у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури з 14.12.2015.

Однак в день його звільнення відповідачем не було здійснено всіх належних виплат по заробітній платі.

Крім того, він неодноразово звертався до відповідача із заявою про перерахунок заробітної плати за період з 15.07.2015 р. по 14.12.2015 р. включно відповідно до ч.3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", однак йому в задоволенні його заяв було щоразу відмовлено.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. Подав до суду письмові заперечення.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 11.07.2013 р. працював в органах прокуратури. 28.05.2014 р. ОСОБА_3 був призначений на посаду прокурора прокуратури Старосинявського району, 11.08.2014 - переведений на посаду прокурора прокуратури Полонського району.

Наказом прокурора Хмельницької області від 11.12.2015 року № 1692к ОСОБА_3 14.12.2015 року звільнено з посади прокурора прокуратури Полонського району та органів прокуратури у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Хмельницької області повний розрахунок з позивачем не проведено, належні йому до виплати грошові кошти не виплачено.

Позивач неодноразово звертався із письмовими зверненнями (звернення від 28.01.2016 року, від 26.02.2016 року, від 08.04.2016 року) до відповідача з проханням здійснити перерахунок його заробітної плати за період з 15.07.2015 року по 14.12.2015 року та виплатити непогашену різницю в заробітній платі у відповідності до ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року.

Відповідачем на звернення позивача (звернення від 28.01.2016 року, від 26.02.2016 року, від 08.04.2016 року) почергово надано письмові відповіді, в яких зазначено, що у прокуратури Хмельницької області відсутні підстави для перерахунку заробітної плати ОСОБА_3.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Статтею 23 Конституції України встановлено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до статті 222 Кодексу законів про працю України, особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

З наведених норм вбачається, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України, особливості розгляду трудових спорів регулюються спеціальними нормами законодавства України, які є пріоритетними перед нормами Кодексу законів про працю України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України №1697-VII «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року.

15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року, згідно п. 1-1 «Перехідних положень» якого до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

Згідно ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Тобто, виходячи з аналізу приписів вищенаведених норм Закону України «Про прокуратуру», оклад позивача повинен був складати 10 мінімальних заробітних плат, починаючи з липня 2015 року, на що і посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Відповідно до ст.ст. 8, 13 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяг витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно з вимогами статті 89 Закону України «Про прокуратуру» фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (ст. 90 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Суд зазначає, що Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю останній є спеціальним законом, оскільки регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням. Особливістю цього закону є і те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням.

Так, абзацами другим та третім пункту 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» № 80-VIII від 28.12.2014 року встановлено, що Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік, а також, що положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (Голос України, 25.10.2014 року, № 206) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», як спеціальним Законом, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надає повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015 року, визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України по справі №18/183-97 від 03.10.1997 року конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Так, Законом України № 79-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» внесено зміни до Бюджетного кодексу України № 2456-VI від 08.07.2010 року, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» якого доповнено пунктом 26, яким серед іншого встановлено, що норми і положення статті 81, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Як встановлено судом, Закон України «Про прокуратуру» прийнято 14.10.2014 року в той час, як Закон України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прийнято 28.12.2014 року, тобто пізніше. Відтак, саме положення Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» слід застосовувати в даному випадку, щодо застосування норм і положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, Бюджетним кодексом України із змінами і Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» по-іншому врегульовувало відносини в частині визначення розміру посадових окладів прокуратури і, враховуючи, що ці закони були прийняті 28.12.2014 року, тобто пізніше, ніж Закон України «Про прокуратуру», то вони мають пріоритет у застосуванні.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведені положення дають підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі.

При цьому суд враховує, що закон має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосовування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі регулювати свою поведінку (принцип юридичної визначеності). В даному випадку суд погоджується з тим, що застосовне національне законодавство відповідало вимозі щодо передбачуваності на момент його правозастосування.

Як вбачається з розрахункових листів про нараховану позивачу заробітну плату за 2015 рік, позивачу прокуратурою Хмельницької області заробітна плата нараховувалась виходячи з посадового окладу, який передбачений діючим законодавством, а саме постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015 року.

Відповідно до норм, закріплених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Як вбачається з наказу № 1692к від 11.12.2015 року, відділу фінансування та бухгалтерського обліку належить провести розрахунок з позивачем по заробітній платі та інших грошових виплатах.

Згідно п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про прокуратуру» керівник регіональної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

В матеріалах справи містяться листи - звернення позивача до прокуратури Хмельницької області від 28.01.2016 року, від 26.02.2016 року, від 08.04.2016 року, зі змісту яких вбачається, що позивач звертався до відповідача щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати за період з 15.07.2015 року по 14.12.2015 року. Також позивачем надано до суду розрахунковий лист за 2015 рік, в якому зазначено нарахування помісячно (оклад, доплата за класний чин, вислуга років, лікарняний, відпустки, компенсація невикористаних відпусток, преміювання згідно наказів, індексація доходів, вихідна допомога, ОВР, матеріальна допомога до відпустки та матеріальна допомога СПП) та утримання (виплата заробітної плати, податок з доходів фізичних осіб, ЄСВ: держслужба, ЄСВ: лікарняні підприємства, ЄСВ: лікарняні ФСС, утримання 1-денного заробітку, військовий збір, аванс, внутримісячні виплати кас).

Позивач не погоджується з нарахованими йому прокуратурою Хмельницької області сумами виплат, оскільки вважає, що їх розрахунок має бути здійснено на підставі встановленого розміру заробітної плати ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» - 10 мінімальних заробітних плат з 01.07.2015 року (1218 грн. липень-серпень 2015 року, 1378 грн. - вересень-грудень 2015 року).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що розрахунок заборгованості з заробітної плати, повинен здійснюватись виходячи з окладу 10 мінімальних заробітних плат, а не з окладу, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року.

Однак, оскільки премії та надбавки, а також вихідна допомога при звільненні напряму пов'язані та нараховуються залежно від розміру посадового окладу, суд приходить до висновку, що твердження позивача, щодо здійснення розрахунку згідно ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» є необґрунтованим та не відповідає дійсності.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо невідповідності Конституції України положень Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік», оскільки такі норми в установленому законодавством порядку неконституційними не визнано, а прокуратура Хмельницької області при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу діяла відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» та постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015 року).

При цьому слід зазначити, що не всі соціальні права в Конституції України визначені із зазначенням конкретних обов'язків держави щодо їх забезпечення. Безпосередньому забезпеченню і судовому захисту підлягають лише ті конституційно чи законодавчо закріплені соціальні права, стосовно яких Конституцією України або чинним законодавством передбачено конкретні позитивні дії держави. Визначені ж у цілому соціальні права реалізуються за наявності у держави відповідних економічних ресурсів.

Суд враховує, що реалізація положень Закону України «Про прокуратуру» є неможливою без внесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.2012 року та Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Однак, такі зміни з незалежних від відповідача причин протягом спірного періоду не були внесені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не допустив порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за період з 15.07.2015 року по 14.12.2015 року, а тому в задоволенні позовних вимог в частині щодо визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати заробітної плати та інших виплат за період з 15.07.2015 по 14.12.2015 включно відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших виплат за період з 15.07.2015 по 14.12.2015 включно відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за цей період - слід відмовити.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі №21-1461а15 та від 30.03.2016 року у справі №822/504/13-а.

При вирішенні спору, суд враховує, що у рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто з 14.12.2015 року по 29.12.2015 року, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, день остаточного розрахунку з позивачем є 29.12.2015 року, що підтверджується випискою позивача по картці з ПАТ КБ "ПриватБанк" від 12.08.2016 року та не заперечується представником відповідача.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, що не було додержано прокуратурою Хмельницької області стосовно ОСОБА_3.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постановах від 27.03.2013 року, від 22.01.2014 року, від 15.09.2015 року.

Відповідно до довідки наданої прокуратурою Хмельницької області - середня заробітна плата ОСОБА_3 за період з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року складає 7919,15 грн.

Слід зазначити, що у спірну суму заборгованості за розрахунком позивача не була включена така складова, як середній заробіток за час затримки розрахунку, проте позивач вказує на порушення відповідачем вимог ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки позивач просить про захист його права на своєчасний та повний розрахунок при звільненні від порушення, допущеного прокуратурою Хмельницької області, суд вважає за можливе, застосувавши приписи ч.2 ст.11 КАС України, частково задовольнити позов ОСОБА_3 та стягнути з прокуратури Хмельницької області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні згідно із ст.117 КЗпП України.

Отже з урахування викладеного, оскільки днем фактичного розрахунку з позивачем є 29.12.2015 року, при цьому звільнення відбулось 14.12.2015 року, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з прокуратури Хмельницької області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14 грудня 2015 року по 29 грудня 2015 року (12 робочих днів).

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на той факт, що наказ про преміювання працівників приймається в кінці місяця (наказ про преміювання № 1757к від 25.12.2015 року), оскільки аналіз вище зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Аналогічного висновку дійшов суд в постанові Верховного суду України від 03.07.2013 року.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати прокуратуру Хмельницької області нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто з 14 грудня 2015 року до 29 грудня 2015 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2015 року

Суддя/підпис/У.Т. Данилюк
"Згідно з оригіналом" Суддя У.Т. Данилюк