Справа № 808/1258/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року (17 год. 15 хв.)Справа № 808/1258/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельне підприємство «Форт» до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельне підприємство «Форт» (далі - позивач) до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд, визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника, винесену державним виконавцем Панасенко К.О. Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 16 березня 2016 року за виконавчим провадженням № 48362158.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 березня 2016 року державним виконавцем Ленінського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 винесено постанову про арешт коштів боржника - ТОВ «Інженерно-будівельне підприємство «Форт». Позивач вважає постанову такою, що суперечить законодавству України, оскільки вона містить посилання на те, що згідно з виконавчим документом стягненню підлягає 16 117,26 грн., а в постанові зазначається, що арешт накладається «в межах суми боргу в розмірі 126 693,97 грн.».

Представник позивача в судове засідання не прибув, 10 серпня 2016 року до суду подав клопотання відповідно до якого просить розглянути справу без участі представника позивача у порядку письмового провадження. На позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, 10 серпня 2016 року до суду подав клопотання відповідно до якого просить розглянути справу без участі представника відповідача у порядку письмового провадження. Заперечень до суду не подано.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною 1 статті 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до довідки Головного управління статистики у Запорізькій області серія АА №711168, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельне підприємство «Форт» зареєстровано, як юридична особа за адресою: 69015, м. Запоріжжя, вул. Таганська, буд. 16, ідентифікаційний код 13615921.

16 березня 2016 року державним виконавцем Ленінського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 винесено постанову про арешт коштів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельне підприємство «Форт».

Постанову винесено за виконавчим провадженням № 48362158 з примусового виконання виконавчого листа № 808/1773, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя до ТОВ «Інженерно-будівельне підприємство «Форт» про стягнення фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року по справі № 808/1773 позов задоволено повністю, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельне підприємство «Форт» стягнуто заборгованість в сумі 16 117,26 грн.

03 серпня 2015 року Запорізьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист на стягнення 16 117,26 грн.

За цим виконавчим листом 05 серпня 2015 року Відповідачем відкрито виконавче провадження № 48362158 про стягнення з позивача на користь УПФУ у Ленінському районі м. Запоріжжя 16 117,26 грн.

Постановою про арешт коштів боржника накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника, в розмірі 126 693,97 грн.

Позивач не погоджуючись з такими діями Ленінського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся до суду з адміністративним позовом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Пунктом 6 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Положення статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначають, що для забезпечення реального виконання рішення застосовується арешт майна боржника, який може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

У відповідності до вимог підпункту 3.8.2 Інструкції з організації примусового виконання рішення, за зведеним виконавчим провадженням арешт на майно боржника накладається у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до частини 4 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Пунктом 4.1.9 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Нормами частини 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначає гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно частини 3 вказаної статті рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, об'єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Аналізуючи положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що арешт на кошти боржника в установах банку може бути накладено лише у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до виконавчого документу виданого Запорізьким окружним адміністративним судом сума, сума яка підлягає стягненню складає 16 117,26 грн. Проте оскаржуваною постановою про арешт коштів боржника від 16 березня 2016 року накладено арешт на суму 126693,97 грн. Таким чином суд зазначає, що державним виконавцем Ленінського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було накладено арешт на суму, що перевищує на 110576,71 грн., тобто зазначена сума накладення арешту більша за необхідну суму для задоволення вимог Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя за виконавчим документом №808/1773 виданого 03 серпня 2015 року.

Отже, зазначена постанова про арешт коштів боржника винесена з порушення норм чинного законодавства.

Разом з тим, судом встановлено, що виконавче провадження за виконавчим документом №808/1773 виданого 036 серпня 2015 року закінчено у звязку зі сплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельне підприємство «Форт» суми боргу за рішенням Запорізького оружного адміністративного суду у сумі 16 117,26 грн., про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2016 року.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена в порушення норм чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд виходить з того, що частиною 1 статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено завдання адміністративного судочинства, а саме захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При прийняті рішення суд перевіряє спірне рішення на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України.

Так, зазначеною нормою встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 71, 86, 94, 158, 160-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника, винесену державним виконавцем Панасенко К.О. Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 16 березня 2016 року за виконавчим провадженням № 48362158

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельне підприємство «Форт» за рахунок бюджетних асигнувань Ленінського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області судові витрати, у вигляді судового збору, у сумі 1378 (однієї тисячі триста сімдесяти восьми) гривень 00 грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов