Справа № 826/11968/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2016 року позовну заяву залишено без розгляду з підстав визначених у п. 9 ст. 155 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Дослідивши докази по справі колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріалами справи, у червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. В обґрунтування вимог зазначав, що на виконанні у відповідача перебував виконавчий напис нотаріуса від 25 травня 2011 року № 459 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно, що належало позивачу на праві приватної власності. В цьому виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову від 11 травня 2012 року № 31295460 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 13459653,120 грн. Вказує, що 11 листопада 2014 року виконавчий документ повернуто стягувачеві, а постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виділено в окреме провадження, у зв'язку з чим 04 листопада 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45326006. Посилаючись на те, що згідно із Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) правових підстав для відкриття виконавчого провадження не було, просив суд визнати неправомірними дії відповідачів та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 листопада 2014 року № 45326006 з примусового виконання постанови № 31295460.

Як вбачається із додаткових обґрунтувань по справі з приводу строків звернення до суду, представник позивача зазначає, що з метою врегулювання спору в досудовому порядку представником позивача було подано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України клопотання від 14.04.2015 р., в якому він просив скасувати постанову державного виконавця Канцедал О.О. № 45326006 про примусове виконання постанови № 31295460, виданої 11.05.2012 про стягнення з ОСОБА_2 13459653,20 грн. виконавчого збору, як таку, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Вказане клопотання було розглянуто начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та листом від 14 травня 2015 року № К-6947/2/12 повідомлено, що питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби вирішується в судовому порядку.

Однак, позивач, посилаючись на норми ч.ч. 1, 2 ст. 83 Закону № 606-XIV, зазначає, що положення вказаної статті не забороняють звертатися з відповідним клопотанням боржнику. Однак, начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України її скасовано не було.

У зв'язку із наведеним, позивач вважає, що строк звернення до суду ним порушено не було.

Суд першої інстанції, залишаючи адміністративний позов без розгляду, зазначив, що ані позовна заява, ані додані до неї документи достатніх обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення до суду не містять, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 9 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та спростовує доводи апелянта, аргументуючи свою позицію наступним.

Як свідчать матеріали справи, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 45326006, прийнята відповідачем 04.11.2014 р., була направлена супровідним листом від 07.11.2014 р. № 45326006/2.-475/12 на адресу позивача, наявну в матеріалах виконавчого провадження, а саме: АДРЕСА_1. Оскаржувану постанову отримано членом сім'ї позивача 12.11.2014 р., що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів звертає увагу, що відомостей про зміну свого місцезнаходження позивач не подавав, а оскаржувана постанова надіслана позивачу на адресу зазначену у виконавчому документі, а тому враховуючи, що її було отримано одним із членів сім'ї позивача, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивач був належним чином повідомлений про відкриття провадження ВП № 45326006 про стягнення виконавчого збору, а, відтак, про порушення своїх прав та законних інтересів позивач повинен був дізнатися 12.11.2014 р., в день отримання оскаржуваної постанови.

Водночас, до суду позивач звернувся лише 18.06.2015 р., про що свідчить відмітка служби діловодства Окружного адміністративного суду м. Києва, тобто з порушенням строків, передбачених ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо твердження позивача відносно його звернення із клопотанням до керівника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначено ст. 82 Закону №606-XIV.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

При цьому, боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (ч. 2 ст. 82 Закону №606-XIV).

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні №31295460 з примусового виконання постанови.

У зв'язку з цим право оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших осіб державної виконавчої служби позивач, як боржник у виконавчому провадженні, має виключно у судовому порядку, що і було вірно зазначено судом першої інстанції в своєму рішенні.

Так, у випадку пропущення позивачем строків звернення до суду, встановлених ч. 2ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на стадії розгляду справи по суті повинен застосувати наслідки, передбачені п. 9 ст. 155 цього Кодексу, відповідно до якої, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

На підставі викладеного судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.9 ст. 155 КАС України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 27.09.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В. В.