Справа № 760/6980/16-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №760/6980/16-а Головуючий у 1- й інстанції Лазаренко В.В. Суддя - доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А
20 вересня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І,
при секретарі Строй Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;
- стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 248 784 грн.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2016 позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності; зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто 28.01.2015, з урахуванням раніше виплачених сум; у задоволенні інших вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням сторони звернулись із апеляційними скаргами, в яких позивач просить змінити оскаржувану постанову шляхом виключення з резолютивної частини слів «з урахуванням раніше виплачених сум»; відповідач просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з військової служби у 1986 році, що підтверджується довідкою Дарницького районного у м. Києві військового комісаріату від 05.03.2015 № 27.
11.09.2013 позивач отримав ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА №809676.
За наслідками повторного огляду 28.01.2015 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0082944.
Для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності позивач надав належні документи до уповноваженого органу Міністерства оборони України, які той направив розпоряднику бюджетних коштів для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності.
Міністерство оборони України не визнало право позивача на отримання допомоги як інваліда ІІ групи у зв`язку із пораненням та контузією, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 248/3/6/5/2.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відмовляючи у призначенні виплати одноразової грошової допомоги позивачу, Міністерство оборони України діяло всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки ІІ група інвалідності позивачу була встановлена 28.01.2015, то Міністерство оборони України при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинне було керуватися п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМ України від 25.12.2013 № 975.
Відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не надано належні документи, якими підтверджувалось би право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.
Позивач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, зокрема зазначивши в третьому абзаці резолютивної частини постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2016, що Міністерство оборони України зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто 28.01.2015, з урахуванням раніше виплачених сум, а тому позивач просить змінити оскаржувану постанову шляхом виключення з резолютивної частини слів «з урахуванням раніше виплачених сум».
Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача необґрунтованими, а з доводами апеляційної скарги позивача погоджується, а з огляду на наступне.
Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, а саме:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;
4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
6) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві;
7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМ України від 25 12 2013 № 975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Як зазначено вище, позивачу ІІ група інвалідності встановлена з 28.01.2015.
Колегія суддів зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 у справі № К/800/1679/14 та постановах Верховного суду України від 10.03.2015 у справі №21-563а14, від 21.04.2015 у справі №21-135а15
Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки інвалідність позивачу була встановлена з 28.01.2015 (ІІ група), Міністерство оборони України при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинно було керуватися п. 6 Порядку № 975, та повинно було призначити та виплатити її у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Отже, непризначення та невиплату позивачу спірної допомоги здійснено відповідачем всупереч вказаним вище вимогам чинного законодавства України, а тому такі дії є неправомірними.
Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, що вірно встановлено судом першої інстанції.
Щодо вимог апеляційної скарги позивача про зміну рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для розгляду справи, що дозволило суду першої інстанції вірно встановити наявність самого права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги у разі ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму.
Однак, зміст третього абзацу резолютивної частини оскаржуваної постанови не відповідає її мотивувальній частині у частині визначення розміру одноразової грошової допомоги, а саме, судом першої інстанції не вірно зазначено, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому, колегія суддів зазначає, що право на отримання спірної соціальної виплати за кожним окремим випадком отримання інвалідності більш вищої групи без урахування попередніх виплат підтверджується наявним обмеженням, що встановлено пунктом 9 Порядку № 975, а саме: «Граничний розмір одноразової грошової допомоги не повинен перевищувати розміру допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста». Тобто, граничний (сукупний, загальний) розмір спірної соціальної виплати не може бути більшим за 500-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності (28.01.2015).
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що врахування розміру попередніх виплат за інші (нижчі) групи інвалідності є незаконним, крім загального обмеження 500-кратним прожитковим мінімумом, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач отримав одноразову грошову допомогу за встановлення ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, та спірна виплата для позивача, яку він взагалі не отримував, дорівнює лише 200-кратному прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності. А тому, з вказаного вбачається, що загальний розмір спірної соціальної виплати за ІІІ та за ІІ групи інвалідності не є більшим за 500-кратний прожитковий мінімум.
Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:
1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;
2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.
Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, оскільки з вищевикладеного вбачаються підстави, передбачені ст. 201 КАС України для зміни судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив частково законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Позивач надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу Міністерства оборони України без задоволення, а згідно ст. 201 КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2016 змінити шляхом виключення з третього абзацу резолютивної частини слів: «з урахуванням раніше виплачених сум».
Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 201, 205, 206, 254 КАС України, суд
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2016 змінити, виключивши з третього абзацу резолютивної частини слова: «з урахуванням раніше виплачених сум».
В іншій частині постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2016 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текс ухвали виготовлений 26.09.2016.

Головуючий суддя