Справа № 826/11040/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача Долженка Ю.В.

представника відповідача Вірчака В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехбуд ЛТД" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.04.2015 №, від 21.05.2015 №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2015 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій контролюючий орган просив його скасувати, та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову, мотивуючи власні доводи тим, що судом було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом першої інстанції правильно установлено, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Сантехбуд ЛТД" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Укройлпродукт" () за період з 01.10.2014 по 30.11.2014, за результатами якої складено акт від 16.04.2015 №1704/26-58-22-05/37485108.

Згідно із висновками акта, встановлено порушення платником податків: п. 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму податкового кредиту з ПДВ на суму 881 527 грн.

Обґрунтовуючи такі висновки, відповідач послався на те, що операції позивача із його контрагентом - ТОВ "Укройлпродукт" не мали реального характеру.

На підставі акта контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення - рішення від 29.04.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 1 322 290,50 грн., у тому числі основний платіж - 881 527 грн. та штрафні санкції - 440763,50 грн.

Крім того, відповідачем у період з 29.04.2015 по 30.04.2015 проведено перевірку ТОВ "Сантехбуд ЛТД" за результатами якої 05.05.2015 складено акт №2177/26-58-22-05/37485108 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ "Укройлпродукт" () за період з 01.10.2014 по 30.11.2014.

Згідно із цим актом, відповідач установив порушення позивачем: п. 44.1 статті 44, п.п. 14.1.36 статті 14, п.п. 134.1.1 статті 134, п. 138.2, 138.4 статті 138, п.п. 139.1.9 статті 139 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 793 375 грн. за 2014 рік.

На підставі встановленого порушення відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 21.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1 190 063 грн., у тому числі основний платіж - 793 375 грн. та штрафні санкції - 396 688 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення незаконними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що висновки відповідача, покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень, є помилковими і спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, внаслідок чого такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на основі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами, ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II даного Кодексу.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до приписів підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу вимог пункту 198.2 статті 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Водночас, згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість у відповідності до вимог ПК України є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Натомість, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наведене кореспондує приписам пункту 198.6 статті 198 ПК України, відповідно до яких не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України (пункт 201.8 статті 208 ПК України).

Наразі встановленню підлягають обставини реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

При цьому, в силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень повинен довести відповідач як суб'єкт владних повноважень.

Водночас, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між позивачем та ТОВ "Укройлпродукт" було укладено договір поставки від 22.10.2014 №УП-27, згідно із яким постачальник (ТОВ "Укройлпродукт") зобов'язується передати, а покупець (ТОВ «Сантехбуд ЛТД») прийняти та оплатити нафтопродукти в кількості, асортименті, по цінам, в терміни, відповідно до умов Договору, додатків та/або видаткових накладних, що є невід'ємними частинами цього договору (п. 1.1). Якість Товару повинна відповідати технічним умовам (ТУ) і державним стандартам (ДСТ), що діють на території України, і підтверджуватись паспортом (сертифікатом) якості заводу - виробника Товару (п. 3.1). Зобов'язання постачальника по поставці Товару в рамках даного Договору виникає тільки після підписання Сторонами відповідного Додатку до даного Договору, у якому Сторони фіксують конкретний об'єм Партії Товару (п. 3.3). Згідно із п. 6.1 Договору приймання Товару по кількості і якості здійснюється відповідно до вимог Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України» (затверджена Наказом № 281/171/578/155 від 20 травня 2008 року, зареєстрована в міністерстві юстиції 02 вересня 2008 року № 805/15496) (далі - Інструкція), а також відповідно до умов даного Договору і Додатків до нього.

На підтвердження реального руху активів у процесі та за результатами виконання умов цих Договорів, позивачем надано копії видаткових накладних, у яких вказано найменування товару, код за УКТ ЗЕД, кількість, густина, а також ціна товару, копії товарно-транспортних накладних на підтвердження обставин транспортування товару автомобільним транспортом, копії податкових накладних, виписаних контрагентом позивача.

На підтвердження факту використання придбаних робіт в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивач надав суду копії господарських договорів, податкових, видаткових накладних по відносинам із ТОВ "Укройлпродукт".

З матеріалів справи вбачається, що від імені ТОВ "Укройлпродукт" документи первинного бухгалтерського обліку були підписані директором названого суб'єкта господарювання ОСОБА_4

Судом першої інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_4, який підтвердив факт реального здійснення поставки на адресу ТОВ "Сантехбуд ЛТД" згідно із умовами договору від 22.10.2014 №УП-27.

На вимогу апеляційного суду представником позивача додатково були надані докази на підтвердження обставин транспортування, зберігання, а також подальшого використання у власній господарській діяльності придбаного позивачем у ТОВ "Укройлпродукт" товару. Зокрема позивач надав копії договорів: автомобільного перевезення від 23.10.2014 № 14-10/23 укладеного із ТОВ «Техтранс Логістік»; договору зберігання від 07.10.2014 №07/10-01, укладеного із Державною організацією «Комбінат Рекорд», за умовами якого названа організація надавала позивачеві послуги з приймання, зберігання та відвантаження бензину та дизпалива; договору поставки дизельного палива від 09.12.2014 № 0912/14-Т, укладеного із ПП ВКФ «Внешторгінвест» (покупець); договору поставки нафтопродуктів від 23.10.2014 №2310/14-Т, укладеного із ТОВ «Клір» (покупець); договорів поставки нафтопродуктів на АЗС із ТОВ «Атласервіс» та ТОВ «Транс-Сервіс-1» та ін. На підтвердження виконання умов цих договорів позивачем додатково надано апеляційному суду копії видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, специфікацій.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно з п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Дослідивши надані позивачем на підтвердження реального здійснення господарських операцій із ТОВ «Укройлпродукт» документи, копії яких містяться у матеріалах, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вони повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій та складені і підписані сторонами у відповідності із Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Контролюючий орган не спростував належності і допустимості цих доказів, відповідно, у колегії суддів відсутні правові підстави для їх відхилення.

Крім того, відповідачем не заперечується, що зміст господарських зобов'язань що виникають з наведених вище договорів не суперечить вимогам національного законодавства, а складені на його виконання фінансово-господарські документи містять необхідні дані, що підтверджують об'єкт і базу оподаткування ПДВ та відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". В свою чергу податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Також судова колегія враховує Довідку ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 15.06.2015 №78/26-56-22-02-05/37036907 про результати зустрічної звірки ТОВ "Укройлпродукт" щодо підтвердження здійснення господарської діяльності протягом жовтня, листопада, грудня 2014 року.

Так, контролюючий орган дійшов висновку про те, що документально підтверджено реальність здійснення господарської діяльності за жовтень, листопад, грудень 2014 року їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а також встановлено відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків за вказаний період.

Отже, оскільки самим контролюючим органом установлено реальність здійснених контрагентом позивача - ТОВ «Укройлпродукт» операцій, в тому числі і у спірний період по відносинах із ТОВ «Сантехбуд ЛТД», колегія суддів вважає, що правові підстави для донарахування позивачеві грошових зобов'язань із ПДВ та з податку на прибуток наразі відсутні, оскільки одна і та сама господарська операція не може бути визнана реальною у відношенні ТОВ «Укройлпродукт» і одночасно такою, що не мала реального характеру відносно ТОВ «Сантехбуд ЛТД».

Відповідач посилається на те, що позивачем до перевірки не було надано документів які б фактично підтверджували надання, транспортування, оприбуткування або подальшу реалізацію товару, придбаних у контрагента - постачальника ТОВ "Укройлпродукт", а саме: звітів про надання товарно-матеріальних цінностей, калькуляцій з зазначенням витрат та матеріалів, у яких би зазначалось використання трудових ресурсів, часу, обсягів та місця надання, виду надання робіт, послуг, завірених відповідальними особами та особами які їх надавали та приймали; інших первинних документів підтверджуючих реальність здійснення, отримання та подальше використання в господарській діяльності наведених в видаткових накладних товарно-матеріальних цінностей.

З цього приводу судова колегія відзначає, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Наразі, наданими позивачем документами, показаннями свідка, а також наявними у справі письмовими доказами, які відповідачем не спростовано, у повній мірі підтверджуються обставини реального руху активів у процесі здійснення господарських операцій із названими контрагентами.

Оцінивши вказані докази за правилами статті 86 КАС України, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що зазначені первинні та інші документи у повній мірі підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Укройлпродукт».

Відповідач, у свою чергу, на спростування цих обставин належних і допустимих доказів не надав, обґрунтувань щодо наявності підстав для відхилення наданих позивачем доказів, також не навів і у суду такі відсутні і колегія суддів підстав для цього не вбачає.

Крім того, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, хоча в силу вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України саме на суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача та скасування спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки висновки податкового органу, не зайшли свого підтвердження та не були доведені контролюючим органом, водночас, надані позивачем докази свідчать про реальність спірних господарських операцій та правомірне формування платником сум податкового кредиту з ПДВ та формування витрат за наслідками їх здійснення.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехбуд ЛТД" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 03 жовтня 2016 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.