Справа № 815/4448/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4448/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Одеса

Колегія Одеського окружного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Бутенко А.В.,

суддів Гусева О.Г., Єфіменко К.С.,

за участю секретаря - Філімоненко А.О.,

сторін:

представник позивача - ОСОБА_1 (по довіреності),

представник позивача - ОСОБА_2 (по довіреності),

представник відповідача та 3-їособи - ОСОБА_3 (по довіреності).

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «М.В. КАРГО» до Державної фіскальної служби України, за участю 3-ї особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Комінтернівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось ТОВ «М.В. КАРГО» до Державної фіскальної служби України, за участю 3-ї особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Комінтернівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії.

У судовому засіданні 28.09.2016 року представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в адміністративному позові (а.с. 4-9). Також зазначили, що дії ДФС України щодо відмови у прийнятті та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних є такими, що суперечать положенням чинного законодавства України, а також правовій позиці Міністерства фінансів України.

Представник відповідача та 3-ї особи заперечувала проти позову та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у письмових запереченнях на позов (а.с. 71-73).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «М.В. КАРГО» (далі - «Позивач») було складено та подано до Державної фіскальної служби України (далі - «Відповідач» або «ДФС України») засобами телекомунікаційного зв'язку податкові накладні від 30.11.2015р. №3 (на суму ПДВ 49 553,81 грн.), від 14.09.2015р. №1 (на суму ПДВ 130 819,96грн.), від 13.11.2015р. №1 (на суму ПДВ 116 907,34 грн.), вії 05.10.2015р. №1 (на суму ПДВ 12 508,23 грн.), від 09.12.2015р. №1 (на суму ПДВ 547,72 грн.), від 30.11.2015р №2 (на суму ПДВ 12 658,87 грн.), від 12.02.2016р. №2 (на суму ПДВ 6 162,60 грн.), від 05.02.2016р. №1 (на сум) ПДВ 10 136,55 грн.) та від 29.01.2016р. №1 (на суму ПДВ 252 291,36 грн.) з метою їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Однак, у відповідь на це Відповідачем було надіслано засобами телекомунікаційного зв'язку стосовно вищенаведених податкових накладних квитанції №1 про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - «квитанції №1»), в яких (в графі «результат обробки») Відповідачем було зазначено: Документ доставлено до ДФС України. ДОКУМЕНТ НЕ ПРИЙНЯТО.

При цьому, в графі «виявлені помилки» квитанції №1, стосовно поданих Позивачем засобами телекомунікаційного зв'язку Відповідачу зазначених вище податкових накладних, зазначено наступну причину неприйняття податкових накладних та не здійснення їх реєстрації: «Документ не може бути прийнятий - порушено вимоги п. 1201.2 ст.1201 ПК України Податкового кодексу України, а саме: дата реєстрації не може перевищувати 180 календарних днів з дати складання. Податкову накладну виписано за минулий період (346 днів від дати реєстрації)».

Не погоджуючись з діями Відповідача, ТОВ «М.В. КАРГО» оскаржило їх у судовому порядку.

Оцінюючи дії суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо тверджень ДФС України про те, що податкові накладні можуть бути зареєстровані лише протягом 180 календарних днів з дати їх складання, суд вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Судом встановлено. що Податкові накладні, що були подані TOB «М.В. КАРГО» засобами телекомунікаційного зв'язку до ДФС України та в прийнятті яких Відповідачем було відмовлено, стосувались операцій за Договором №2а про надання послуг з проектування причалу №25 від 20.08.2015р., укладеної Позивачем з компанією «INROS LACKNER SE» (резидент Німеччини) (а.с. 51-54); Договором №К-2а «о проверке соответствия проекта причальной конструкции причала №25 - 2- этап, выполненного компанией «Инрос Лакнер» для компании «ОСОБА_4 ЛТД» (Украина)» від 02.10.2015р., укладеного Позивачем з компанією «DIPL.-ING. WINFRIED KOLDRACK» (резидент Німеччини) (а.с. 60-63); Договором №3а «об оказании услуг по проектированию железобетонной конструкции причала № 25 ООО «М.В. Карго» (Украина)» від 10.11.2015р., укладеного Позивачем з компанією «INRОC LACKNER SE» (резидент Німеччини) (а.с. 67-71).

Відповідно до п. 186.3 ст. 186 ПК України, місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать, зокрема інжинірингові.

В підпункті 14.1.85 п.14.1 ст.14 ПК Украіни визначено, що інжинірингом є надання послуг (виконання робіт) із складення технічних завдань, проектних пропозицій, проведення наукових досліджень і техніко-економічних обстежень, виконання інженери розвідувальних робіт з будівництва об'єктів, розроблення технічної документації. проектування п конструкторського опрацювання об'єктів техніки і технології, надання консультації та авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а також надання консультацій, пов'язаних з такими послугами (роботами).

Таким чином, суд вважає, що за вищенаведеними договорами на користь Позивача нерезидентами України надавались послуги інжинірингу, зміст яких визначений положеннями п.п. 14.1.85 п.14.1 ст. 14 ПК України з якими кореспондуються умови вищенаведених договорів, місце постачання яких є митна територія України згідно з п. 186.3 ст. 186 ПК України, тому згідно з п. 3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. №1246 TOB «М.В. КАРГО» були складені відповідні податкові накладні.

Згідно з абз. «в» п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Відповідно до приписів п. 201.1 ст. 201 ПК України», на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній Формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з абз.2 та абз. 3 п.201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Положеннями п. 3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. №1246 передбачено, що реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не видаються отримувачу (покупцю) товарів (послуг) та залишаються у постачальника (продавця); складені під час отримання послуг від нерезидента, місцем постачання яких визначено митну територію України. У разі надання нерезидентом послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, податкова накладна складається та реєструється зареєстрованим на території України платником податку - отримувачем (покупцем) таких послуг.

Відповідно до абз.8 п.201.10. ст.201 ПК України, датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Таким чином, не здійснення з боку ДФС України реєстрації поданих TOB «М.В. Карго» податкових накладних від 30.11.2015р. №3 (на суму ПДВ 49 553,81 грн.), від 14.09.2015р. №1 (на суму ПДВ 130 819,96грн.), від 13.11.2015р. №1 (на суму ПДВ 116 907,34 грн.), від 05.10.2015р. №1 (на суму ПДВ 12 508,23 грн.), від 09.12.2015р. №1 (на суму ПДВ 547,72 грн.), від 30.11.2015р. №2 (на суму ПДВ 12 658,87 грн.), від 12.02.2016р. №2 (на суму ПДВ 6 162,60 грн.), від 05.02.2016р. №1 (на суму ПДВ 10 136,55 грн.) та від 29.01.2016р. №1 (на суму ПДВ 252 291,36 грн.) призвело до неможливості віднесення сплаченого Позивачем ПДВ до податкового кредиту.

Факт сплати Позивачем ПДВ, зазначеного в податкових накладних від 30.11.2015р. №3 (на суму ПДВ 49 553,81 грн.), від 14.09.2015р. №1 (на суму ПДВ 130 819,96грн.), від 13.11.2015р. №1 (на суму ПДВ 116 907,34 ОСОБА_3.), від 05.10.2015р. №1 (на суму ПДВ 12 508,23 грн.), від 09.12.2015р. №1 (на суму ПДВ 547,72 грн.), від 30.11.2015р. №2 (на суму ПДВ 12 658,87 грн.), від 12.02.2016р. №2 (на суму ПДВ 6 162,60 грн.), від 05.02.2016р. №1 (на суму ПДВ 10 136,55 грн.) та від 29.01.2016р. №1 (на суму ПДВ 252 291,36 грн.), підтверджується Уточнюючими розрахунками податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок, Довідками про суму відємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду (Д2) разом з квитанціями про доставления документів за січень - лютий 2016р, вересень - грудень 2015р. (звітні (податкові) періоди, що уточняються).

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України є дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абз. 5 п. 198.6 ст. 198 ПК України, суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних /розрахунках коригування о таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких Податкових накладних.

Відтак, Позивач, внаслідок протиправних дій ДФС України щодо відмови у прийнятті податкових накладних та їх реєстрації, був позбавлений права на віднесення сплаченого ним ПДВ до складу податкового кредиту. При цьому встановлення розбіжностей між даними податкової накладної та даними Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами позапланових перевірок.

Згідно з абз.14 п.201.10 ст.201 ПК України, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обовязку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Так, відповідно до абз. 11 п. 201.10 ПК України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. При цьому, положенням абз.5 п. 198.6 ст. 198 ПК України дозволяється здійснити віднесення сплаченого ПДВ до податкового кредиту на підставі податкових накладних, що були зареєстровані з порушенням терміну їх реєстрації (15 днів за абз.11 п.201.10 ПК України), а саме протягом 365 календарних днів.

Суд зазначає, що такому праву платника податку на віднесення сплаченого ПДВ до податкового кредиту кореспондує й обовязок податкового органу здійснити реєстрацію податкової накладної протягом терміну дії наведеного вище права платника податку, а саме протягом 365 календарних днів (абз.5 п.198.6 ст. 198 ПК України). Наявність такого обовязку зумовлюється й положеннями п.201.10 ст.201 ПК України, а також положеннями п. 9 та п. 10 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. №1246.

Таким чином, з урахуванням того, що положення абз. 5 п. 198.6 ст. 198 ПК України надають платнику податку віднести сплачений ПДВ до податкового кредиту протягом 365 календарних днів з дати саме складання податкової накладної, то в такому випадку, з урахуванням зазначеного вище права Позивача віднести сплачений ПДВ до податкового кредиту саме протягом 365 днів з дати складання податкової накладної, й реєстрації податкової накладної може бути здійснення протягом саме 365 днів з дати реєстрації податкової накладної.

Отже, оскільки положеннями чинного законодавства України, а саме ПК України, не визначений граничний термін (із застосуванням штрафних санкцій) протягом якого може бути зареєстрована податкова накладна, для визначення строку, протягом якого може бути зареєстрована податкова накладна, необхідно керуватись положеннями ПК України, які встановлюють строк, протягом якого може бути віднесений сплачений ПДВ до податкового кредиту на підставі зареєстрованої податкової накладної.

Відповідач в своїх запереченнях посилається на положення п. 1201 .2 ст.1201 ПК України.

Суд з такою думкою не погоджується, оскільки вони регулюють умови притягнення платника податку до відповідальності (залежно від терміну на який був прострочений строк реєстрації податкової накладної, встановлений п. 201.10 ст. 201 ПК України) внаслідок здійснення ним реєстрації податкової накладної, але аж ніяк не встановлюють зобовязання щодо здійснення реєстрації податкової накладної у певний термін (180 днів) термін.

Такої ж позиції дотримується Міністерство фінансів України, яке у своєму листі від 30.03.2016 р. №31-11120-09-10/9133 «Щодо граничного строку реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН», а саме, що платник податку має право зареєструвати в ЄРПН податкові накладні / розрахунки коригування протягом 365 календарних днів з дати їх складання, а норми ст.1201 ПК України лише встановлюють відповідальність платника податку за відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних та/або розрахунку коригування до них протягом певного періоду з дати їх складання (а.с. 109-110).

Суд погоджується з такою позицією, що Позивач має право зареєструвати в ЄРПН податкові накладні / розрахунок коригування протягом 365 календарних днів з дати їх складання.

Щодо правових підстав для відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. №1246 (далі - «Порядок»), такий порядок визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї до Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Реєстр), звіряння даних, що містяться у виданих платникам податку на додану вартість - отримувачам (покупцям) товарів (послуг) податковій накладній та/або розрахунку коригування, з відомостями, які містяться у Реєстрі.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008р. №233 затверджено Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (далі - «Інструкція»). У відповідності до п.1 розділу III Інструкції, податкові документи в електронному вигляді можуть бути надіслані до органів ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку за звітні періоди у терміни, визначені законодавством для відповідних податкових документів у паперовій формі.

Судом встановлено, що 20.03.2015р. між ТОВ «М.В. КАРГО» та Державною податковою інспекцією у Комінтернівському району Одеської області ГУ ДФС в Одеській області було укладено Договір №201220121 (а.с. 74-76), відповідно до п.3 якого, ДПС зобовязана забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді Платника податків у терміни, визначені законодавством для податкових документів в паперовому вигляді, та їх комп'ютерну обробку, забезпечити відправлення квитанцій на електронну адресу платника податків.

При цьому, п. 9 Порядку встановлено, що причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є:

- наявність помилок під час заповнення податкової накладної (таких помилок не мало місця, Відповідачем їх наявність не встановлена і наведена підстава для відмови не послугувала причиною для відмови у неприйнятті податкових накладних);

- відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується (таких помилок не мало місця, Відповідачем їх наявність не встановлена і наведена підстава для відмови не послугувала причиною для відмови у неприйнятті податкових накладних];

- факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами (таких помилок не мало місця, Відповідачем їх наявність не встановлена і наведена підстава для відмови не послугувала причиною для відмови у неприйнятті податкових накладних];

- порушення вимог щодо наявності суми податку, обчисленої відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 Податкового кодексу України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.).

- порушення вимог, установлених пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України

Зазначена норма Порядку передбачає виключні правові підстави для неприйняття до реєстрації податкової накладної. Зазначених підстав Відповідачем не встановлено, а наведена підстава для відмови не передбачена п. 9 Порядку.

Таким чином, з урахуванням наведених вище положень Порядку, ДПІ не наведено причин відмови у реєстрації податкової накладної на підставі належних та допустимих доказів як і не доведено правомірності рішення про неприйняття податкових накладних, що узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 12.12.2013р. по справі №К/800/29401/13.

Крім того, відповідно до абз.9 п.201.10 ст.201 ПК України, якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних». Наведене відображено також і в п. 10 та п. 11 Порядку.

За змістом п. 10 Порядку датою та часом подання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі Державній податковій службі є дата та час, зазначені у квитанції про їх прийняття (підтвердження реєстрації) або неприйняття.

Із аналізу зазначених норм слідує висновок, що реєстрація податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є обов'язком постачальника товарів, якому кореспондується обов'язок контролюючого органу щодо прийняття до реєстрації відповідної податкової накладної за умови відсутності причин для відмови.

Оскільки дії відповідача по неприйняттю податкових накладних Позивача є протиправними, тому в силу норм абз. 4 п. 201.10 ст. 201 ПК України і п. 10 Порядку № 1246, дані податкові накладні вважаються прийнятими та зареєстрованими протягом операційного дня, коли їх було надіслано позивачем.

Така правова позиція також відображена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 07.06.2016р. №К/800/36938/15, від 27.06.2016р. №К/800/38431/15, від 28.07.2015р. №К/800/28076/14, від 03.12.2013р. №К/800/28531/13 та в постанові від 02.06.2014р. №К/800/51193/13 (а.с. 123-138).

Крім того, наведені протиправні дії щодо відмови у прийнятті та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних призвели до порушення й ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права», оскільки такими діями ДФС України TOB «М.В. КАРГО» позбавлений правових підстав для віднесення сплаченого ПДВ до податкового кредиту, сформованого на підставі податкових накладних.

Тому суд вважає, що такі дії призводять до безпосереднього втручання держави, з вини податкового органу, у право власності TOB «М.В. КАРГО» на грошові кошти, розміри яких визначені у не зареєстрованих податкових накладних. Орган державної влади віддає перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призводить до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку

Так, відповідно до п.56 та п.57 рішення ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 р., відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Серков проти України» від 07.07.2011р. зазначено наступне: якщо відповідне національне законодавство не є чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідає вимозі «якості» закону, що має наслідком його суперечливе тлумачення, то суди повинні застосовувати підхід, який би був сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що Відповідачем не доведено правомірність своїх дій, у звязку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «М.В. КАРГО» до Державної фіскальної служби України, за участю 3-ї особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Комінтернівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «М.В. КАРГО» до Державної фіскальної служби України, за участю 3-ї особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Комінтернівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити.

Визнати протиправними дії ДФС України щодо відмови у прийнятті та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних поданих ТОВ «М.В. КАРГО» податкових накладних від 30.11.2015р. № 3 (на суму ПДВ 49 553,81 грн.), від 14.09.2015р. №1 (на суму ПДВ 130 819,96грн.), від 13.11.2015р. №1 (на суму ПДВ 116 907,34 грн.), від 05.10.2015р. №1 (на суму ПДВ 12 508,23 грн.), від 09.12.2015р. №1 (на суму ПДВ 547,72 грн.), від 30.11.2015р. №2 (на суму ПДВ 12 658,87 грн.), від 12.02.2016р. №2 (на суму ПДВ 6 162,60 грн.), від 05.02.2016р. №1 (на суму ПДВ 10 136,55 грн.) та від 29.01.2016р. №1 (на суму ПДВ 252 291,36 грн.).

Зобовязати ДФС України визнати податкові накладні від 30.11.2015р. №3 (на суму ПДВ 49 553,81 грн.), від 13.11.2015р. №1 (на суму ПДВ 116 907,34 грн.), від 05.10.2015р. №1 (на суму ПДВ 12 508,23 грн.), від 30.11.2015р. №2 (на суму ПДВ 12 658,87 грн.), від 12.02.2016р. №2 (на суму ПДВ 6 162,60 грн.), від 05.02.2016р. №1 (на суму ПДВ 10 136,55 грн.) та від 29.01.2016р. №1 (на суму ПДВ 252 291,36 грн.) ТОВ «М.В. КАРГО» зареєстрованими 29 серпня 2016 року, податкову накладну від 14.09.2015р. №1 (на суму ПДВ 130 819,96грн.) ТОВ «М.В. КАРГО» зареєстрованою 26.08.2016 року, а також податкову накладну від 09.12.2015р. №1 (на суму ПДВ 547,72 грн.), ТОВ «М.В. КАРГО» зареєстрованою 31.08.2016 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «М.В. КАРГО» (, адреса - 67543, Одеська область, Лиманський (Комінтерніський) район, с. Визирка, вул. О. Ставніцера, 60) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України судовий збір у розмірі 10251 (десять тисяч двісті пятдесят одна) гривня 80 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний судом 04.10.2016 року.

Головуючий суддя Бутенко А.В.

Суддя Гусев О.Г.

Суддя Єфіменко К.С.

.