Справа № 821/813/16
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/813/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді - Кузьменко Н.А.

суддів - Попова В.Ф., Василяки Д.К.

при секретарі - Рябчич А.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідачів - УМВС України в Херсонській області, УДАІ УМВС України в Херсонській області - Сімеоніді І.А.

представника відповідача - ГУ НП в Херсонській області - Якуби С.В.

представник відповідача - МВС України - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Міністерства внутрішніх справ України, Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу №10 о/с від 26.05.2016 року, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

встановив:

14 червня 2016 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Міністерства внутрішніх справ України з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу №10 о/с від 26.05.2016 року, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області №10 о/с від 26.05.2016 року;

- поновити ОСОБА_4 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) з 06.11.2015 року. На підставі статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на службі ОСОБА_4;

- стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (73034, м. Херсон, проспект Адмірала Сенявіна, 128, ) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 27774,65 грн грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідачем прийнято наказ від 06.11.2015 р.№411 о/с, відповідно до якого згідно з п. 10 та п.11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, було звільнено з 06.11.2015 р. з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) у запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів). Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 р. по справі №821/3691/15-а апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково: постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року скасовано, прийнято у справі №821/3691/15-а нову постанову, якою частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_4; визнано протиправним та скасовано наказ управління МВС України в Херсонській області № 411о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_4 з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) за скороченням штатів. Однак, 26.05.2016 р. УМВС України в Херсонській області видано наказ №10 о/с, яким ОСОБА_4 згідно з п.10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, було звільнено з 06.11.2015 р. з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) у запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів). Позивач вважає, що повторне звільнення його з роботи з тих же підстав, які вже визнавались судом протиправними є неправомірним, а спірний наказ підлягає скасуванню. Окремо зазначає, що наказ прийнятий в супереч нормам чинного законодавства, оскільки прийнятий на наступний день після поновлення його на посаді та без завчасного попередження про звільнення, що проведено заднім числом. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про визнання протиправним та скасування наказу №10 о/с від 26.05.2016 року, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача - Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 20 липня 2016 року до суду через канцелярію надійшли письмові заперечення, в яких відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. На думку відповідача, системне тлумачення законодавства України, що регулює спірні правовідносини дає підстави вважати, що єдиною законодавча передбаченою формою волевиявлення особи щодо працевлаштування, проходження нею служби є виключно особисто написана заява (рапорт) такої особи, що зареєстрована відповідно до п.82,149,153 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади №1242. За позицією відповідача, для реалізації права на працевлаштування законодавчо вимагається вчинення активних індивідуальних дій особою, яка хоче бути працевлаштованою, звернення з рапортом у встановлені строки та в порядку. Відповідач вважає, що в іншому випадку, якщо на протязі вказаного терміну працівник міліції не вчинив таких дій, то він вважається таким, що відмовився від проходження служби і ця обставина є достатньою і необхідною правовою підставою для його звільнення у зв'язку із скороченням штату. 06 листопада 2015 року ОСОБА_4 на адресу начальника УМВС України в Херсонській області надіслано рапорт, в якому позивач заявляє про згоду проходити подальшу службу в Національній поліції України, але вказаний рапорт відповідач не розцінює як волевиявлення бажання позивача проходити службу в поліції, оскільки він був адресований на ім'я начальника УМВС України, який не наділений повноваженнями призначати та відповідні посади до органів поліції. Таким чином, відповідач стверджує, що відсутні належні докази звернення позивача із заявою про прийняття його до органів поліції. Міністерство внутрішніх справ України не наділене повноваженнями щодо призначення осіб на посади в структурі Національної поліції, а також щодо допуску осіб до участі у конкурсі на заміщення посад поліцейських, тому відсутнє порушення прав позивача діями відповідача. Все це на думку відповідача є підставами для відмови в задоволені позовних вимог.

Представник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області та Управління державної автомобільної інспекції в УМВС України в Херсонській області в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на ті обставини, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ наказом від 26.05.2016 року № 10 о/с за п. 64 «г» (через скорочення штатів) згідно з п.10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року. Представник відповідачів в судовому засіданні зазначила, що звільнення позивача відбулось з підстав неможливості подальшого використання позивача на службі. Крім того, представник відповідачів зазначила, що наказом УМВС України в Херсонській області від 19.09.2016 року № 24 о/с внесено зміни в наказ від 26.05.2016 року № 10 о/с в частині звільнення ОСОБА_4 та вважати звільненим з 26 травня 2016 року.

Представник Головного управління Національної поліції в Херсонській області в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки прав позивача ГУ НП в Херсонській області не порушувало та позовні вимоги до поліції не сформовані.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, зваживши доводи позивача викладені в адміністративному позові, врахувавши позицію відповідачів викладену в письмових та усних запереченнях, дослідивши надані сторонами матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 з 10.04.2002 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Наказом від 06.11.2015 року за № 411 о/с позивача звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил на п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

Не погодившись з вищезазначеним наказом позивач оскаржив його до Херсонського окружного адміністративного суду. Постановою суду першої інстанції по справі № 821/3691/15-а від 03 березня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 р. по справі №821/3691/15-а апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково: постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року скасовано, прийнято у справі нову постанову, якою частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_4; визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Херсонській області № 411о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_4 з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) за скороченням штатів.

Позивач 17 травня 2016 року звернувся з рапортом до Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_5, Управління МВС України в Херсонській області та ГУ НП України в Херсонській області, в якому просив скасувати запис в трудовій книжці про звільнення з ОВС, поновити на попередній посаді, запропонувати всі вакантні посади для переведення в органи поліції та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Наказом УМВС України в Херсонській області від 25.05.2016 р. № 9 о/с на виконання вищезазначеної постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 р. скасовано пункт наказу УМВС від 06.11.2015 р. №411 о/с в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

26.05.2016 р. УМВС України в Херсонській області видано наказ №10 о/с, відповідно до якого згідно з п. 10 та п.11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, було звільнено з 06.11.2015 р. з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) у запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів).

Наказом УМВС України від 19 вересня 2016 року за № 24 о/с «Про особовий склад» внесено зміни в пункт наказу УМВС від 26 травня 2016 року № 10 о/с та зазначено, що вважати звільненим ОСОБА_4 з 26 травня 2016 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015р. №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Законом України №580-VIII передбачено утворення Національної поліції України як центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку та діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п.9 Закону №580-VIII, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно пункт 10 Розділу XI Закону №580-VIII, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Для реалізації наведених пунктів Розділу XI Закону №580-VIII щодо звільнення працівників міліції за скороченням штатів необхідними є умови: скорочення штату, пропонування посад, згода працівника.

Пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114, (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28.10.2015р. №885 чинної на день звільнення) передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

З вказаних правових норм слідує, що звільнення працівників міліції зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів відбувається за наступних підстав: у разі відмови працівника міліції від проходження служби в поліції; у разі невідповідності вимогам до поліцейських, визначених Законом №580-VIII при виявленні бажання проходити службу; та у разі відсутності можливості подальшого використання на службі.

При цьому, пунктом 9 Розділу XI №580-VTII закріплено обов'язок пропонування особам, які виявили бажання працювати в поліції та відповідають вимогам до поліцейських, рівнозначні посади, або посади вищі чи нижчі щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, УМВС у Херсонській області має дотримуватись процедури звільнення, що встановлена Положенням № 114, яке не втратило сили та є спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини.

Представник УМВС України в Херсонській області в судовому засіданні зазначила, що позивача було звільнено 26.05.2016 року в зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання його на службі. Жодних належних та допустимих доказів представник відповідача, які б підтверджували дану обставину суду надано не було та не зазначено, яким саме чином відповідач дійшов до такого висновку.

Звільненню має передувати процедура атестації працівника, як це передбачено п.47 Положення № 114 та п.1 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 22.03.2005 року № 181, з метою встановлення можливості подальшого використання на службі.

Проте, звільненню позивача не передувало проведення атестації, жодної посади для подальшого проходження служби йому не було запропоновано. Відтак, УМВС у Херсонській області належним чином не була з'ясована можливість використання позивача для подальшого проходження служби.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача, а порушене право ОСОБА_4 має бути відновлено шляхом визнання протиправним та скасування наказу про звільнення за скороченням штатів.

Щодо вимог позивача про поновлення на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) з 06.11.2015 року не підлягають задоволенню, оскільки згідно наказу МВС України № 1388 від 06.11.2015 року «Про організаційно-штатні питання» скорочено всі штати та всі посади в УМВС України в Херсонській області.

В матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_4 датований 17.05.2016 р. та адресований Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_5, Управлінню МВС України в Херсонській області та ГУ НП України в Херсонській області, в якому він просить скасувати запис в трудовій книжці про звільнення з ОВС, поновити на попередній посаді, запропонувати всі вакантні посади для переведення в органи поліції та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу

ГУ НП в Херсонській області 06.06.2016 року в листі-відповіді на рапорт від 17.05.2016р. запропонувало позивачу, як колишньому працівнику міліції звернутись до ГУ НП України в Херсонській області із відповідною заявою про бажання прийняти участь в конкурсі з метою подальшого проходження служби в лавах Національної поліції, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» УМВС України в Херсонській області ліквідовано, як юридичну особу публічного права та 07.11.2015 р. втратив чинність Закон України «Про міліцію», а система органів міліції припинила виконання покладених на неї завдань і функцій.

З огляду на вищезазначене, суд зазначає, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.10.2014 року у справі № 21-484а14, від 19.01.2016 року № 810/1783/13а.

Таким чином, з огляду на те, що ліквідація територіальних органів міліції відбулась з одночасним створенням територіальних органів поліції з наділенням останніх повноваженнями ліквідованих установ, суд дійшов висновку, що держава в особі роботодавця має обов'язок працевлаштувати працівника у новоствореній установі.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, суд на підставі ч.2 ст.11 КАС України, виходить за межі позовних вимог та з метою належного захисту прав позивача та зобов`язує Головне управління національної поліції України в Херсонській області розглянути рапорт від 17.05.2016 року та вирішити питання щодо можливості подальшого проходження служби ОСОБА_4 в поліції відповідно до вимог п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію», як такого, що виявив бажання проходити службу в органах поліції.

Щодо вимог позивача про стягнення з УДАІ УМВС України в Херсонській області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 27774 грн. 65 коп., суд зазначає наступне.

У разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу (п.24 Положення №114).

Дана норма узгоджується з положеннями частини 2 статті 235 КЗпП України, якою встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З витягу із трудової книжки серії АК № 182686 виданої на ім'я ОСОБА_4, вбачається, що за час вимушеного прогулу позивач не був працевлаштований про що свідчить відсутність записів за вказаний період у трудовій книжці. Під час розгляду справи не встановлено виконання позивачем в період вимушеного прогулу будь-якої оплачуваної роботи, але згідно довідки УДАІ УМВС України в Херсонській області 13.04.2016 року позивачу була виплачена вихідна допомога при звільнені в сумі 25438,45 грн, що також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення № 83 від 11 квітня 2016 року та реєстром перерахувань на особисті вклади за квітень 2016 року.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру грошового забезпечення, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ» від 7 листопада 2007 року № 1294 зі змінами та доповненнями (далі - Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом пункту 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року №205/14896 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499).

Пунктами 1.3 та 1.5 Інструкції №499 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Відповідно до підпункту 3.5.2 пункту 3.5 Інструкції №499 особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

З викладеного вбачається, що особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ отримують саме грошове забезпечення, а не заробітну плату, поряд з цим, Інструкцією №499 та іншими нормативно-правовими актами не передбачено порядку визначення розміру середнього грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ чи працівників інших органів державної влади, які отримують грошове забезпечення для цілей, встановлених пунктом 24 Положення.

Водночас, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в постанові від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість застосування до вказаних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Суд бере до уваги, що зазначений Порядок не містить застережень щодо неможливості застосування його положень для обчислення розміру грошового забезпечення, і, крім цього, заробітна плата і грошове забезпечення є формами оплати праці працівників (співробітників), загальні засади формування і обчислення яких мають спільні риси.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року №6-648цс15.

Надана УДАІ УМВС України в Херсонській області довідка №111 від 06.11.2015 року не дає можливості суду здійснити передбачений розрахунок самостійно, оскільки в даній довідці не міститься детальний розрахунок заробітної плати за два місяці, які передували звільненню, а відповідач так і не надав суду дану інформацію. З огляду на вищевикладене, суд зобов'язує УДАІ УМВС України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26.05.2016 року по 29.09.2016 року з урахуванням виплаченої вихідної допомоги при звільненні та виплат по безробіттю.

Позивачем визначено в якості відповідача по справі Міністерство внутрішніх справ України, але жодних вимог ОСОБА_4 протягом судового розгляду справи не сформував тому, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, як визначено частиною першою вказаної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про неправомірність дій відповідачів.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 29 вересня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Міністерства внутрішніх справ України, Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу №10 о/с від 26.05.2016 року, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області №10 о/с від 26.05.2016 року «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_4 з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон).

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Херсонській області розглянути рапорт від 17.05.2016 року та вирішити питання щодо можливості подальшого проходження служби ОСОБА_4 в поліції відповідно до вимог п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію», як такого, що виявив бажання проходити службу в органах поліції.

Зобов`язати Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26.05.2016 року по 29.09.2016 року з урахуванням виплаченої вихідної допомоги при звільненні та виплат по безробіттю.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано колегією суддів 30 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Н.А.Кузьменко

Суддя В.Ф. Попов

Суддя Д.К. Василяка

кат. 12.3.