Справа № 804/16420/15
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2016 рокусправа № 804/16420/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Суховаров А.В. Головко О.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила: визнати протиправними дії та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 про визнання договору № 006-03546-250215 банківського вкладу від 25.02.2015 нікчемним. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу № 006-03546-250215 від 25.02.2015. Зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача для внесення даних позивача до загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між нею та АТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу № 006-03546-250215 «Найкращий» у доларах США, за яким банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок №3915 грошові кошти в сумі 4300 доларів США у тимчасове строкове користування на строк до 24 серпня 2015 року.

З огляду на те, що позивач має право на відшкодування заборгованості Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, вважає, протиправними бездіяльність щодо не включення його до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та загального реєстру вкладників, та рішення відповідача про визнання договору банківського вкладу нікчемним, оскільки вищезазначені дії суперечать вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб» та порушують право позивача на отримання гарантованої суми вкладу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції не доведено наявність правових підстав з боку відповідача ані для визнання договору банківського вкладу нікчемними, ані для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок фонду, а тому такі дії уповноваженої особи суперечать приписам чинного законодавства та є протиправними, а рішення суду таким, що винесено із порушенням норм матеріального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, додатково навівши доводи щодо правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі №826/20410/14.

Так, у вищевказаній постанові Верховний Суд України послався на те, що вже висловив правову позицію у даній категорії спорів у постанові від 16.02.2016 у справі №826/2043/15, яку необхідно застосувати і при вирішенні справи №826/20410/14. Разом із тим, позивач вважає, що категорія спорів у вказаних справах є різною як за субєктним складом, так і за безпосереднім предметом спору.

Зокрема, у справі №826/20410/14 предметом спору є не включення фізичної особи вкладника банку «Український фінансовий світ» до переліків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Банку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у звязку із визнанням уповноваженою особою Фонду останнього нікчемними правочинів. Проте, у справі, на яку послався ВСУ при її розгляді, а саме у справі №826/2043/15 розглядався спір за позовом юридичної особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобовязання уповноваженої особи Фонду визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги УПФУ, яка виникла в результаті неперерахування банком збору на обовязкове державне пенсійне страхування.

Позивач вважає, що спір з приводу здійснення Фондом через Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб своїх владних управлінських функцій стосовно організації виплати вкладникам відшкодування, є спором саме із субєктом владних повноважень, а не з банком як юридичною особою яка ліквідується, а отже, на такі спори поширюється юрисдикція виключно адміністративних, а не господарських судів.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, представник відповідача, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 лютого 2015 року між позивачем (вкладник) та АТ «ДЕЛЬТА БАНК» (банк) укладено договір банківського вкладу № 006-03546-250215 «Найкращий» у доларах США, за яким банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок №3915 грошові кошти в сумі 4300 доларів США у тимчасове строкове користування на строк до 24 серпня 2015 року.

Відповідно до пункту 1.3 вищенаведеного договору, вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу та по 24.08.2015 включно.

Відповідно до пункту 1.8 Додаткової угоди №1 до Договору №006-03546-250215 банківського вкладу від 25.02.2015 було встановлено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору.

На виконання зазначеного пункту, сума вкладу була перерахована 25.02.2015 з поточного рахунку ОСОБА_3 №1656 на вкладний (депозитний) рахунок позивача №3915.

Відповідно до пункту 1.10 вищенаведеного договору, вклад виплачується вкладнику у разі закінчення строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами банку.

02 березня 2015 року постановою правління Національного банку України №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

02 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі також виконавча дирекція Фонду) прийнято рішення № 51 про запровадження з 03 березня 2015 тимчасової адміністрації та призначена уповноважена особа.

08 квітня 2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду № 71 в ПАТ «Дельта Банк» тимчасову адміністрацію запроваджено на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.

03 серпня 2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду № 147 строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 р. №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ ОСОБА_4», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 р. прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку, відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2, строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що спір у справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Статтею 1 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

АТ «Дельта Банк» перебуває у процедурі ліквідації у зв'язку з визнанням його неплатоспроможним.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Доводи представника позивача щодо наявності підстав відступу від правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016, колегією суддів визнано необґрунтованими.

Зважаючи на характер спірних правовідносин та наведені вище норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від правої позиції висловленої у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016.

На підставі викладеного постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок порушення норм процесуального права із закриттям провадження у справі та роз'ясненням позивачеві права на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Керуючисьп.1 ч.1 ст.157, п.4 ч. 1 ст. 198, п.4 ч.1 ст.202, КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко