Справа № 803/171/16
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року Справа № 803/171/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про накладення арешту на кошти на рахунках платника податків,

ВСТАНОВИВ:

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, позивач) звернулася з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач) про накладення арешту на кошти на рахунках платника податків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням ДФС у Волинській області 29 січня 2016 року було видано накази № 93, № 94, № 95, № 96 "Про проведення фактичної перевірки" господарських одиниць ФОП ОСОБА_1, зокрема, господарських одиниць (газових АЗС), де здійснює підприємницьку діяльність відповідач, протягом 10 діб, починаючи з 02 лютого 2016. Підставами для проведення перевірки зазначено, зокрема, підпункти 80.2.4, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Така перевірка проводилася з метою здійснення контролю за дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

03 лютого 2016 посадовими особами Головного управління ДФС у Волинській області на підставі зазначених наказів та направлень на перевірку №000052, №000053, №000054, №000055, №000056, №000057 №000058, №000059 від 29 січня 2016 були здійснені заходи, спрямовані на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1, а саме господарських одиниць (газових АЗС), де здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_1: АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4; АДРЕСА_5.

У зв'язку з відмовою ФОП ОСОБА_1 у допуску посадових осіб до проведення фактичної перевірки, про що було складено відповідні акти від 03 лютого 2016 року, а також з урахуванням наслідків відмови від проведення перевірки, визначених підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, позивач просить на підставі підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України накласти арешт на кошти на рахунках ФОП ОСОБА_1

В поданих письмових запереченнях на позов відповідач заявлені позовні вимоги вважає незаконними та необґрунтованими, просить в задоволенні позову відмовити з огляду на таке (а.с.36-46).

Підставою вимог позивача щодо арешту коштів на рахунках платника податків був недопуск 03 лютого 2016 року платником податків працівників Головного управління ДФС у Волинській області до проведення фактичної перевірки господарських одиниць, належних ФОП ОСОБА_1, яка мала бути проведена на підставі наказів №93, №94, №95, №96 від 29 січня 2016 року.

Відповідач вказує, що відповідно до статті 80 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності, визначених вказаною статтею підстав. Відповідач вважає, що були відсутні підстави, вказані у направленнях та наказах на проведення перевірки, для проведення фактичної перевірки. Адже, жодних порушень подання обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх з нульовими показниками у діяльності відповідача допущено не було.

Крім того, відповідач зазначив, що до початку фактичної перевірки, працівники Головного управління ДФС у Волинській області відмовились повідомити про наявність/відсутність повідомлень про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування пального, що є незаконним та порушує гарантовані Законом права та інтереси відповідача.

Відтак, накази №93, №94, №95, №96 від 29 січня 2016 року, винесені Головним управлінням ДФС у Волинській області, без наявності достатніх правових підстав, а підпункти 80.2.4, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зазначені, як підстави проведення фактичної перевірки, не мають жодних фактичних підтверджень та в цілому ґрунтуються на припущеннях. Внаслідок чого, проведення даної перевірки було ініційоване за надуманими обставинами та не має під собою реального фактичного та правового обґрунтування.

Відповідач також наголосив, що в провадженні суду перебуває справа №803/218/16 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів №93, №94, №95, №96 від 29 січня 2016 року.

Від представника позивача 26 вересня 2016 року за вх. №12453/16 надійшло до суду письмове клопотання в якому він просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.99). Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання теж не прибув. Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.102).

Частиною першою статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 січня 2016 Головним управлінням ДФС у Волинській області прийнято накази №93, №94, №95, №96 "Про проведення фактичної перевірки" ФОП ОСОБА_1, зокрема, господарських одиниць (газових АЗС), де здійснює підприємницьку діяльність відповідач, протягом 10 діб, починаючи з 02 лютого 2016, підставою для проведення якої зазначено, в тому числі, підпункти 80.2.4, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України (а.с.7, 10, 13, 16).

03 лютого 2016 року посадовими особами Головного управління ДФС у Волинській області на підставі вище зазначених наказів та направлень на перевірку №000052, №000053, №000054, №000055, №000056, №000057 №000058, №000059 від 29 січня 2016 року були здійснені заходи, спрямовані на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 господарських одиниць (газових АЗС), де останній здійснює свою підприємницьку діяльність: АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4; АДРЕСА_5.

Однак, як слідує з актів про відмову від допуску до перевірки від 03 лютого 2016 року, ФОП ОСОБА_1, після отримання наказів на проведення перевірки, відмовив у допуску посадових осіб до проведення фактичної перевірки (а. с. 3, 12, 15, 18).

Відтак, фактичну перевірку господарських одиниць - газових АЗС, де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, Головним управлінням ДФС у Волинській області проведено не було.

Враховуючи обставини, зафіксовані в актах від 03 лютого 2016 року про відмову у допуску до перевірки, заступником начальника Луцької ОДПІ на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України (у разі відмови платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу) 16 лютого 2016 року прийняте рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (а. с. 6).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено пунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) - підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України.

Як передбачено статтею 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема: неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, зокрема, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови (пункт 81.2 статті 81 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками Головного управління ДФС у Волинській області зафіксовано факт відмови від допуску до проведення перевірки ФОП ОСОБА_1, про що 03 лютого 2016 складено відповідні акти відмови (а. с. 3, 12, 15, 18).

Відповідно до пункту 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі-арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Отже, норми статті 94 ПК України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від предмета такого арешту.

Водночас чинне законодавство послідовно розмежовує порядок накладення адміністративного арешту на майно платника податків, відмінне від коштів, та арешту коштів платника податків.

Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України накладається за рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Натомість арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 цього ж Кодексу здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

При цьому, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у статті 94 ПК України. Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.

Наведене підтверджується також Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року №568. Розділ VII цього Порядку визначає саме особливості застосування арешту коштів на рахунках платника податків як різновиду адміністративного арешту майна.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що підставою для застосування адміністративного арешту є вчинене платником податків правопорушення у сфері оподаткування, яке полягає у неправомірному недопуску до перевірки посадових осіб податкового органу за наявності законних підстав для її проведення.

Щодо посилання відповідача на те, що в провадженні Волинського окружного адміністративного суду перебуває справа №803/218/16 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними і скасування наказів №93, №94, №95, №96 від 29 січня 2016 року, суд зазначає, що постановою суду у вказаній справі, яка набрала законної сили, в задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено повністю. Таким чином, правомірність та обґрунтованість наказів про проведення фактичної перевірки № 93, № 94, № 95, № 96 від 29 січня 2016 підтверджена постановою Волинського окружного адміністративного суду у справі №803/218/16.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність передумов для накладення арешту на кошти відповідача, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 41, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Накласти арешт на кошти фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (43024, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1), що знаходяться на рахунках:

- МФО 300614, ПАТ "Креді Агріколь Банк"; номер рахунку НОМЕР_2;

- МФО 303633, Ф. Волин. дир. АТ "Індекс-Банк" в м. Луцьк; номер рахунку НОМЕР_3;

- МФО 325279, філія ЛРУ АТ "Індекс-Банк" м. Львів; номер рахунку НОМЕР_4;

- МФО 300346, ПАТ "Альфа-Банк" у м. Києві; номер рахунку НОМЕР_5;

- МФО 300346, ПАТ "Альфа-Банк" у м. Києві; номер рахунку НОМЕР_6;

- МФО 303440, Волинське ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" м. Луцьк; номер рахунку НОМЕР_7;

- МФО 899998, Казначейство України (ел.адм.подат.); номер рахунку НОМЕР_8;

- МФО 303440, Волинське ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" м. Луцьк; номер рахунку НОМЕР_9;

- МФО 899998, Казначейство України (ел.адм.подат.); номер рахунку НОМЕР_10.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 30 вересня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич