Справа № 817/1265/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2016 р.Р і в н е 817/1265/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А., за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення , -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №22725-1301.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Пояснив суду на їх обґрунтування, що позивачу на праві користування належить земельна ділянка із земель державної власності, про що ним укладено договір оренди землі. Представник позивача зазначає, що розмір орендної плати прямо визначений договором і не може змінюватись без внесення відповідних змін до цього договору. Також, представник позивача посилається на те, що орендна плата сплачена в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки.

Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила. Пояснила суду на обґрунтування своїх заперечень, що контролюючим органом було визначено податкове зобов'язання з орендної плати за землю за 2016 рік, з урахуванням індексації її нормативної грошової оцінки. Представник відповідача вказує, що жодні зміни з цього приводу до договору оренди землі не повинні були вноситись, оскільки розмір орендної плати відповідав вимогам законодавства.

Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши думку сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що 19.11.2013 року між Головним управлінням Держземагентства у Рівненській області (Орендодавець) та громадянами ОСОБА_3, ОСОБА_4 (Орендарі) укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,8221 га (кадастровий №:07:002:1010) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Олександрійської сільської ради Рівненського району (а.с. 7-17).

На підставі даного договору право оренди землі ОСОБА_5 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, № запису 4903135 від 06.03.2014 року (а.с. 18-19).

Рівненською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №22725-1301 про визначення ОСОБА_5 податкового зобов'язання з орендної плати за землю за 2016 рік у сумі 11904,57 грн. (а.с. 6).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1-2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 року №161-XIV, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Пунктами 288.3-288.4 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Пунктом 288.4 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За змістом пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

-не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.1 п. 288.5);

-не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.2 п. 288.5);

-може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах (пп. 288.5.3 п. 288).

У силу приписів пунктів 288.6-288.7 статті 288 Податкового кодексу України, плата за суборенду земельних ділянок не може перевищувати орендної плати. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Отже, законом визначено граничні межі річної суми платежу з орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає їх розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновків, що річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу, що є підставою для перегляду її розміру, встановленого договором. Виходячи з принципу пріоритетності норм податкового законодавства над нормами інших актів у разі їх суперечності, що закріплений у п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може виходити за межі, закріплені пунктом 288.5 статті 288 цього Кодексу.

Висновки аналогічного характеру наведені у постанові Верховного Суду України від 02.12.2014 року по справі №21-274а14, яка в силу вимог ч. 3 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судом при вирішенні даної адміністративної справи.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, у договорі оренди землі від 19.11.2013 року сторонами погоджено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 266051,00 грн. (пункт 5), орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 13302,55 грн./рік (пункт 9), обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством (пункт 10).

Відтак, визначений договором від 19.11.2013 року розмір орендної плати відповідає вимогам пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно з п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Пунктом 289.3 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Сума податкового зобов'язання з орендної плати за землю за 2016 рік згідно податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №22725-1301 визначалася позивачу виходячи з розміру орендної плати, встановленої договором, проте з урахуванням коефіцієнта індексації, зазначеного у листі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 року №28-0.22-201/2-16, за кумулятивним принципом, а саме: 13302,55 грн. * 1,249 * 1,433 / 2 = 11904,57 грн. (а.с. 42-44).

Разом з тим, ОСОБА_3 було сплачено 7142,74 грн. орендної плати за землю за 2016 рік, що підтверджується квитанцією від 15.08.2016 року №0.0.599844769 (а.с.26).

Суд зазначає, що безпідставним та необґрунтованим є визначення позивачем розміру орендної плати, яка підлягає сплаті, виходячи з 3% розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, в той час як договором її розмір встановлено на рівні 5% розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Отже, оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень і у спосіб, передбачений законодавством.

З огляду на наведене, податкове повідомлення-рішення Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 29.06.2016 року №22725-1301 відповідає критеріям правомірності і підстави для його скасування судом відсутні, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

За змістом статті 94 КАС України, судові витрати на користь сторін не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.