Справа № 804/1373/16
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
21 вересня 2016 рокусправа № 804/1373/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.
суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.
за участю секретаря судового засідання:Горшкова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , Командира військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування рішення, -
ОСОБА_1 звернуся до суду з адміністративним позовом до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , Командира військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Квартирно - експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, в якому просив:
визнати неправомірним та скасувати постановлене житловою комісією військової частини НОМЕР_1 (протокол від 28.01.2016 № 3) і затверджене 28.01.2016 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 рішення щодо зняття підполковника запасу ОСОБА_1 з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 ;
зобов`язати поновити підполковника запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 у черзі № 1 для позачергового отримання житла, складом сім`ї одна особа;
витребувати з військової частини НОМЕР_1 та Квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська документи щодо правонаступника розформованих військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 з питань обліку військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року в задоволені позову відмовлено.
Постанова мотивована тим, що відповідно до вимог пункту 1.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, забезпечення за рахунок Міноборони України військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання лише один раз протягом усього часу проходження військової служби. Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Сторони, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явились.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, нез`явлення в судове засідання представників сторін апеляційної скарги не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З 05.08.1980 по 30.11.2004 ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР та України.

З грудня 1989 року проходив військову службу на різних офіцерських посадах у військових частинах у м. Дніпропетровську.

З 01.09.2003 позивач знаходився у розпорядженні Головнокомандувача Військ ППО ЗС України та проходив військову службу на посаді начальника зміни телеграфного центру у військовій частині НОМЕР_3 у м. Дніпропетровську, що підпорядковувалась військовій частині НОМЕР_2 .

На підставі наказу Міністерства оборони України від 29.10.2004 № 870 «Про звільнення підполковника ОСОБА_1 з військової служби в запас за пунктом 67 підпунктом «В» (в зв`язку зі скороченням штатів) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України та у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України», позивача Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 30.11.2004 № 227 (по стройовій частині) з 30 листопада 2004 року виключено зі списків особового складу частини та направлено на військовий облік до Індустріального РВК м. Дніпропетровська.

Під час проходження військової служби у ЗС СРСР, на підставі списків Дніпропетровської КЕЧ району, затверджених рішенням Жовтневого райвиконкому райради народних депутатів № 926 від 16.08.1991, виконкомом Індустріальної райради м. Дніпропетровська 04 вересня 1991 року видано ОСОБА_1 на сім`ю з 4-х осіб ордер № 1/59 на право зайняття трикімнатної квартири житловою площею 48,19 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 . У приватизації даної квартири участі позивач не приймав.

До Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області позивач подав документи для реєстрації за адресою військової частини НОМЕР_3 . А, 11.11.2004 позивач був зареєстрованний за адресою: АДРЕСА_2 .

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2004 у справі № 2-6560/04 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа КПЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3 .

08.11.2004 Позивач подав командиру військової частини НОМЕР_3 рапорт про прийняття на квартирний облік для отримання житла та з дозволу командира даної військової частини звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про зарахування його на квартирний облік зі складом сім`ї - 1 особа.

Рішенням житлової комісії підполковника ОСОБА_1 , зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 в загальну чергу з 16 листопада 2004 року зі складом сім`ї одна особа, що підтверджується витягом з протоколу № 20 засідання житлової комісії.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено з військової служби в зв`язку із скороченням штатів та у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, позивач 30.03.2005 подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_3 про зарахування у чергу для позачергового отримання житла відповідно до положень п. 8. ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З матеріалів справи вбачається, що підполковника запасу ОСОБА_1 було зараховано у чергу №1 для позачергового отримання житла з 29.10.2004 р., складом сім`ї одна особа.

Однак, згідно з протоколом № 3 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2012 його виключено з квартирного обліку у даній військовій частині через ненадання необхідних документів для облікової справи.

За наслідками розгляду питання щодо правомірності зарахування та перебування підполковника запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , житловою комісією військової частини НОМЕР_1 (протокол від 28.01.2016 р. № 3) постановлено, що відповідно до рішення суду від 24.09.2004 про добровільне залишення частини свого житла сім`ї, та керуючись вимогами Закону України від 24.06.2004 № 1865-ІV п.1.4. (забезпечення за рахунок МОУ військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби) знято підполковника запасу ОСОБА_1 з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з неправомірним зарахуванням на квартирний облік».

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог пункту 1.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, забезпечення за рахунок Міноборони України військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання лише один раз протягом усього часу проходження військової служби, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Систему нормативно-правових актів, що регулюють житлові відносини в Україні, складають: Конституція України, Житловий кодекс Української РСР, Цивільний кодекс України, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та інші закони, укази Президента України; постанови Кабінету Міністрів України та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 3 ЖК УРСР житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальними судами вирішуються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Житлові спори - особливий різновид спорів, що торкаються житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спори про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та про зобов`язання взяти на квартирний облік підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного, а не особистого немайнового права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Аналогічні за змістом висновки щодо застосування зазначених норм права містяться в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2139цс15.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись вимогами ч.1 ст.203 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст.155 і 157 цього Кодексу.

Зважаючи на той факт, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, постанову суду першої інстанції слід скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 196, 198, 203, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року по справі № 804/1373/16 - скасувати.

Провадження у адміністративній справі № 804/1373/16 - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай