Справа № 806/1011/16
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"26" вересня 2016 р. Справа № 806/1011/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" липня 2016 р. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Транснаціональна корпорація "Граніт" до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.04.2016 ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Приватне акціонерне товариство "Транснаціональна корпорація "Граніт" звернулось в суд з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, винесених Коростенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області від 12.04.2016 №, №, № в порядку п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України у зв'язку із простроченням сплати податкових зобов'язань.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, та не встановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції про можливість перенесення дати сплати грошового зобов'язання, яка припала на вихідний день 08.01.2016 року, не відповідають вимогам чинного законодавства.

Заслухавши доповідача - суддю Житомирського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом встановлено, що 22.03.2016 Коростенською ОДПІ проведено документальні невиїзні перевірки Приватного акціонерного товариства "Транснаціональна корпорація "Граніт" щодо своєчасності сплати рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, своєчасності сплати екологічного податку, своєчасності сплати податку на прибуток.

За результатами перевірки складено акт №244/15-02 від 22.03.2016, за висновками якого перевіркою встановлено несвоєчасність сплати податкових зобов'язань (протермінування на 3 дні).

На підставі акту перевірки податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 12 квітня 2016 року :

- №, яким позивачу, на підставі ст.126 ПК України, за затримку 3 днів сплати грошового зобов'язання по рентній платі за користування надрами для видобування корисних копалин в сумі 6656,10 грн. нарахований штраф у розмірі 665,61 грн.

- №, яким позивачу, на підставі ст.126 ПК України, за затримку 3 днів сплати податкового зобов'язання по екологічному податку у розмірі 3345,64 грн. , згідно податкового повідомлення-рішення № від 29.12.2015.в сумі 3345,60 грн. нарахований штраф у розмірі 334,56 грн.

- №, яким позивачу, на підставі ст.126 ПК України, за протермінування 3 днів сплати грошового зобов'язання податкове зобов'язання по податку на прибуток у розмірі 105904,13 грн. , згідно податкового повідомлення-рішення № від 29.12.2015. в сумі 105904,10 грн. нарахований штраф у розмірі 10590,41 грн.

Відповідно до п. 57.3 статті 57 Податкового кодексу України - у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 126.1 статті 126 Податкового кодексу України - у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З аналізу наведеного податкового законодавства, а також матеріалів справи вбачається, що останнім днем сплати позивачем суми грошових зобов'язань за податковими деклараціями від 29.12.2015 року було 08 січня 2016 року.

Фактично сплата грошових зобов'язань здійснена 11 січня 2016 року, тобто, з протермінуванням 3 дні у перший робочий (операційний банківський) день, оскільки граничний день сплати грошового зобов'язання припав на вихідний день.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не мав можливості сплатити грошові зобов'язання, передбачені податковими повідомленнями рішеннями від 29.12.2015 08 січня 2016 року з незалежних від нього причин.

З такою позицією суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного адміністративного суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Транснаціональна корпорація "Граніт" обслуговують три банківські установи- "Укргазбанк", "Приватбанк" та "Укрсиббанк", де підприємство має відкриті рахунки.

Перевіряючи обставини порушення строків сплати грошових зобов'язань, суд встановив, що вказані банки на підставі рекомендацій Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №1155-р "Про перенесення робочих днів у 2016 році" перенесли робочий день 08 січня 2016 року ( п'ятниця) на 16 січня 2016 року.

Відтак, неробочими днями у цих банках були 07,08,09,10 січня (а.с.43-46).

Матеріали справи не містять інформації про те, що банки завчасно повідомили клієнтів про прийняття рішення щодо перенесення робочого дня 08 січня 2016 року на інший день.

Отже, за умовами договору банківського обслуговування, підприємство вправі було розраховувати на забезпечення здійснення фінансових операцій 08 січня 2016 року, в день, який відповідно до ст.73 КЗпП України не є ні вихідним, ні святковим.

Позивач не міг передбачити прийняття банком рішення про перенесення робочого дня, а відтак, не мав можливості у ці дні сплатити грошові зобов'язання, передбачені податковими повідомленнями рішеннями від 29.12.2015.

Колегія суддів вважає, що у даній справі суд першої інстанції правильно керувався приписами Європейської конвенції про обчислення строків (ETS-N 76) від 16 травня 1972 року, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, у статті 5 вказує, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem (для цілей цієї Конвенції термін "diesadquem" означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, на думку колегії суддів, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Частиною першою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу частини четвертої цієї ж статті кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

З огляду на гарантоване статтею 55 Конституції України право особи захищати свої права будь-яким, не забороненим законодавством способом, з урахуванням наявності у чинному законодавстві механізму

Таким чином, перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до переконання про те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" липня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" вересня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Приватне акціонерне товариство "Транснаціональна корпорація "Граніт" вул.Броварська,40,с.Щорсівка,Коростенський район, Житомирська область,11570

3- відповідачу/відповідачам: Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області вул. Коротуна, 3,Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11500

4-третій особі: - ,