Справа № 712/6486/16-а
Суддя: Токова С. Є.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 712/6486/16-а
Провадження № 2а/712/230/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі ТКАЧ А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси про визнання протиправною відмови у призначенні щомісячного грошового утримання судді у відставці, зобовязання призначення зазначеного щомісячного грошового утримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання протиправною відмови у призначенні щомісячного грошового утримання судді у відставці, зобовязання призначення зазначеного щомісячного грошового утримання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 2815-ХП від 21 листопада 1992 р. була обрана членом Черкаського обласного суду (в подальшому суддя апеляційного суду Черкаської області). Наказом голови Черкаського обласного суду № 69 від 1 грудня 1992 р. була зарахована членом колегії суддів по цивільних справах з 1 грудня 1992 р. Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 643-ІУ від 20 березня 2003 р. обрана на посаду судді апеляційного суду Черкаської області безстроково. Наказом голови апеляційного суду Черкаської області № 132 від 19 грудня 2006 р. з 26 грудня 2006 р. їй, як судді, що має стаж роботи на посаді судді 20 років, набув право на відставку та продовжує працювати на посаді судді, було встановлено щомісячне довічне грошове утримання, належне їй у разі виходу у відставку. До стажу роботи безпосередньо на посаді судді, який на той час складав 14 років і 25 днів, їй відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про статус суддів», що була чинна на той час, було частково зараховано, за погодженням з Державною судовою адміністрацією України, роботу на посадах помічника прокурора, прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури у період з 26 грудня 1986 р. по 30 листопада 1992 р. (5 років 11 місяців і 6 днів). Наказом голови суду № 03 від 4 січня 2011 р. їй було встановлено загальний стаж судді для виходу у відставку станом на 1 січня 2011 р. - 24 роки і 7 днів, та зазначено, що вона набула право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді на вказану дату у розмірі 88%. У період з 26 грудня 2006 р. по грудень включно 2011 р. їй, поряд з суддівською винагородою, нараховувалось та виплачувалося щомісячне довічне грошове утримання у розмірі від 80%, із збільшенням за кожний відпрацьований рік на 2%, до 88% грошового отримання судді.

Згідно Постанови Верховної ОСОБА_2 України від 12.11.2015 року № 788-VIII «Про звільнення суддів» відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 ОСОБА_3 України вона була звільнена з посади судді апеляційного суду Черкаської області у звязку з поданням заяви про відставку. 16.11.2015 року згідно наказу голови апеляційного суду Черкаської області вона була звільнена зі штату апеляційного суду Черкаської області у звязку з поданням заяви про відставку та на підставі вищезазначеної Постанови ВРУ № 788-VIII від 12.11.2015 року і на адресу управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси було направлено відповідне подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Проте 15 грудня 2015 р. їй було вручено в управлінні лист № 22723 від 15 грудня 2015 р. про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. З посиланням на прийняте рішення (протокол № 63/1 від 27 листопада 2015 р.), проте не зазначено яким органом чи посадовою особою прийнято таке рішення. Згідно із п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 р. у разі неприйняття до 1 червня 2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», Про статус народного депутата України», «Про Кабінет ОСОБА_2 України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Не погоджуючись з відмовою відповідача у здійсненні перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, звернулася з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила та просила суд визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України м. Черкаси Черкаської області у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці. Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% грошового у тримання судді, який працює на відповідній посаді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, згідно з частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до довідки Апеляційного суду Черкаської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 86/15/04-45/15 від 16 листопада 2015 року, та довідки апеляційного суду Черкаської області від 30.06.2016 року № 132/16-вих/04-45/16, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 17 листопада 2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти уточнених позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з ОСОБА_1, постановою Верховної ОСОБА_2 України № 2815-ХП від 21 листопада 1992 р. була обрана членом Черкаського обласного суду (в подальшому суддя апеляційного суду Черкаської області). Наказом голови Черкаського обласного суду № 69 від 1 грудня 1992 р. була зарахована членом колегії суддів по цивільних справах з 1 грудня 1992 р.

Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 643-ІУ від 20 березня 2003 р. обрана на посаду судді апеляційного суду Черкаської області безстроково.

Наказом голови апеляційного суду Черкаської області № 132 від 19 грудня 2006 р. з 26 грудня 2006 р. позивачу, як судді, що має стаж роботи на посаді судді 20 років, набув право на відставку та продовжує працювати на посаді судді, було встановлено щомісячне довічне грошове утримання, належне у разі виходу у відставку.

До стажу роботи безпосередньо на посаді судді, який на той час складав 14 років і 25 днів, позивачу відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про статус суддів», що була чинна на той час, було частково зараховано, за погодженням з Державною судовою адміністрацією України, роботу на посадах помічника прокурора, прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури у період з 26 грудня 1986 р. по 30 листопада 1992 р. (5 років 11 місяців і 6 днів).

Наказом голови суду № 163 від 19 грудня 2007 р. позивачу було встановлено загальний стаж для виходу у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання станом на 26 грудня 2007 р. - 21 рік. Наказом голови суду № 14 від 9 лютого 2009 р. позивачу було встановлено загальний стаж для виходу у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді станом на 1 січня 2009 р. - 22 роки. Наказом голови суду № 02 від 4 січня 2010 р. позивачу було встановлено загальний стаж для виходу у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання станом на 1 січня 2010 р. - 23 роки.

ОСОБА_1, наказом голови суду № 03 від 4 січня 2011 р. було встановлено загальний стаж судді для виходу у відставку станом на 1 січня 2011 р. - 24 роки і 7 днів, та зазначено, що набула право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді на вказану дату у розмірі 88%.

На підставі наведених наказів у період з 26 грудня 2006 р. по грудень включно 2011 р. позивачу, поряд з суддівською винагородою, нараховувалось та виплачувалося щомісячне довічне грошове утримання у розмірі від 80%, із збільшенням за кожний відпрацьований рік на 2%, до 88% грошового отримання судді.

Станом на 26 грудня 2011 р. позивач набула право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90%, однак, у звязку із змінами в оплаті праці суддів, які набули чинності з 1 січня 2012 р., щомісячне довічне грошове утримання працюючим суддям з 1 січня 2012 р. не виплачувалось і відповідний наказ не видавався.

З наданих документів вбачається, що 15 квітня 2015 року позивач звернулася до Вищої ради юстиції із заявою про внесення подання до Верховної ОСОБА_2 України щодо її відставки.

Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 788-УІІІ від 12 листопада 2015 р. позивач була звільнена з посади судді апеляційного суду Черкаської області у звязку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови суду № 71 від 16 листопада 2015 р. ОСОБА_1 була звільнена з посади судді апеляційного суду у звязку з поданням заяви про відставку з 16 листопада 2015 року і на адресу управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси було направлено відповідне «подання» про встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

18 листопада 2015 року позивач звернулася до Управління ПФУ в м. Черкасах Черкаської області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Проте 15 грудня 2015 року отримала лист про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якому вказувалось на прийняте рішення (протокол № 63/1 від 27 листопада 2015 р.). Та посилання на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 р. у разі неприйняття до 1 червня 2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», Про статус народного депутата України», «Про Кабінет ОСОБА_2 України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відмова відповідача у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є незаконною та не обґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідач у своїй діяльності повинен керуватися приписами ОСОБА_3 України, законами України, зокрема ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 р. №1058-ІУ, з послідуючими змінами і доповненнями.

Одним із основних обовязків відповідача згідно із чинним законодавством є неухильне дотримання прав громадян під час призначення й виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, вжиття заходів, що запобігають їх порушенню.

Відповідно до ст.8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Згідно ст.22 ОСОБА_3 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_3, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

В силу вимог ст.126 ОСОБА_3 України незалежність і недоторканність суддів гарантується ОСОБА_3 і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, ОСОБА_3 України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 ОСОБА_3 України).

Право судді на відставку, визначене у п.9 ч.5 ст.126 ОСОБА_3 України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.92 ОСОБА_3 України статус суддів визначається виключно законами України.

Пунктами 8, 11 ч.4 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII) передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 вищезазначеного Закону при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_3 України гарантій незалежності судді.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм ОСОБА_3 України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п. 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом ст.126 ОСОБА_3 України положення ч.3 ст.11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч.8 ст.14 Закону України «Про судоустрій України» (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п. 3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені ОСОБА_3 України та Законом України «Про статус суддів».

Згідно з ч.1 ст.130 ОСОБА_3 України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 ОСОБА_3 України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» було внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає ОСОБА_3 України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Пунктами 1.1, 1.4 Європейської хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, передбачено, що метою закону є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Закон надає кожному судді, який вважає, що його права за законом або в більш широкому порозумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інше знаходиться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Відповідно до п.1.6 вказаної хартії закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Згідно із п.54 Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам - членам щодо суддів від 17 листопада 2010 року №(2010) 12 оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено Конституційним Судом України.

Статтею 58 ОСОБА_3 України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Свою відмову у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання відповідач обґрунтовує скасуванням норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно п.5 р. ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет ОСОБА_2 України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Пунктом 17 вищезазначеного Закону внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII), а саме частину третю-п'яту статті 141 викладено в новій редакції, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом ОСОБА_2 України.

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», «;Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне забезпечення".

Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

З вищенаведеного вбачається, що в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції змін, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», збережена норма щодо довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, безпосередньо передбачено, що після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність посилань відповідача на скасування норм щодо пенсійного забезпечення згідно п. 5 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону та не призначення довічного грошового утримання судді у відставці взагалі.

При цьому, зміни, які подібні внесеним змінам Законом України №213-VIII до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині обмеження граничного розміру довічного грошового утримання суддів у відставці та зміни відсотку, з якого обчислюється розмір довічного грошового утримання, вже неодноразово були визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними; а правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції. Відхилення від такого підходу свідчить про порушення конституційних приписів щодо обов'язковості виконання рішень Конституційного Суду України, а зміни прийняті всупереч ОСОБА_3 України та рішенням Конституційного Суду України.

Отже, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Враховуючи, що на законодавчому рівні України гарантувалось право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди; судді мають законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання, як один з елементів гарантій їх незалежності.

Позивач набула право на відставку 26 грудня 2006 р. згідно з чинною на той час ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 р., за якою до стажу роботи на посаді судді у 20 років, що давав право на відставку, зараховувався стаж роботи на посадах прокурорів, за умови стажу на посаді судді не менше 10 років, про що зазначалося вище, у звязку з чим наказом голови апеляційного суду Черкаської області від 19 грудня 2006 р. № 132 їй було призначено та виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання, як працюючому судді, у розмірі 80% грошового утримання судді зі збільшенням такого довічного утримання за кожний відпрацьований в подальшому рік на 2 %.

Довічне грошове утримання як працюючому судді позивачу виплачувалось до грудня 2011 р. включно, у 2011 р. у розмірі 88%, що підтверджується наказом голови суду від 4 січня 2011 р. № 03, а з 26 грудня 2011 р. розмір довічного грошового утримання їй, як працюючому судді, повинно було бути встановлено у розмірі 90%. Однак, у звязку із змінами у законодавстві, з 2012 р. довічне грошове утримання працюючим суддям не виплачувалось.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 працювала на посаді судді до 16 листопада 2015 р., стаж роботи безпосередньо на посаді судді складає 22 роки 11 місяців і 16 днів, стаж роботи на посаді судді, що дає право на отримання грошового довічного утримання судді у відставці складає 28 років 10 місяців і 23 дні (з розрахунку: встановлені 20 років станом на 26 грудня 2006 р. плюс робота на посаді судді ще протягом 8 років 10 місяців і 23 дні), що надає право на отримання щомісячного грошового довічного утримання судді у розмірі 90 % грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді.

Набувши право на відставку та отримання 90% щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці з 26 грудня 2011 р. і не досягнувши граничного віку перебування на посаді судді, залишилася працювати на посаді судді, оскільки ЗУ «Про статус суддів» № 2453-УІ, в редакції, що діяла на той час, передбачалося поетапне збільшення розміру суддівської винагороди, зокрема, окладу судді до 15 мінімальних заробітних плат у 2015 р., маючи правомірні, законні очікування отримання при виході у відставку належного розміру щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці на рівні, максимально наближеному до рівня суддівської винагороди.

Європейський суд з прав людини у справах «ОСОБА_4 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обгрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belqium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

Доводи про набуття позивачем права на призначення і виплату щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці та правильності обрахування розміру грошового довічного утримання судді у відставці відповідають, зокрема, і правовим позиціям колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладених у постановах № 21-584а14 від 24 березня 2015 р. та № 21-813а16 від 19 квітня 2016 р.

Таким чином, продовжуючи працювати на посаді судді після набуття права на щомісячне довічне грошове утримання позивач мала законні правомірні очікування отримати задеклароване державою довічне грошове утримання при виході у відставку, оскільки, приймаючи певні зміни, законодавець з 01 червня 2015 року скасував норму, яка існувала в законодавстві понад 20 років, позбавивши суддів, і мене в тому числі, раніше задекларованої державою гарантії на отримання щомісячного грошового утримання.

Із змісту Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка, в свою чергу, складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

З вищенаведеного вбачається, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись, виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

З урахуванням ст.22 ОСОБА_3 України, згідно якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, я набула право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у вказаному вище розмірі.

Крім того, заяву про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Черкаської області у зв'язку з відставкою подано позивачем до Вищої ради юстиції 15 квітня 2015 року.

Статтею 31 Закону України «Про Вищу раду юстиції» передбачено, що за наявності відповідного стажу суддя має звернутися із заявою про вихід у відставку до Вищої ради юстиції.

Відповідно до п. 4 параграфа 2.1 розділу 11 Регламенту Вищої ради юстиції розгляд цього питання включає в себе з'ясування дійсного волевиявлення судді, який подав заяву про відставку, з метою перевірки відсутності стороннього впливу на суддю або примусу.

Згідно до ч. 3 ст. 109 Закону України «Про Вищу раду юстиції» - протягом одного місяця з дня надходження заяви Вища рада юстиції вносить до Верховної ради України подання про звільнення судді з посади.

Проте, заява позивача, про вихід у відставку вирішувалася протягом понад 6 місяців (з 15 квітня 2015 року по 12 листопада 2015 року), тобто тривалий час, що не залежало від її волі.

Отже, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивач набула до 1 червня 2015 року, тобто до набрання чинності викладених у п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 2013-УІІІ від 2 березня 2015 року положень.

Тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення з посади судді у відставку, не залежав від волі позивача, а тому, не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за законодавством, чинним на час подання заяви про відставку.

Крім того, позбавлення позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку з відставкою суперечить приписам ст. 22 ОСОБА_3 України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинник законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, про що зазначалося вище.

Більше того, Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності ОСОБА_3 України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнані неконституційними положення законів, на підставі яких відповідачем було відмолено у призначенні позивачу довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Згідно із ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 6, 18, 99, 104-107, 160, 163, 256 КАС України, ст. ст. 47, 109, 111, 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 55, 58, 126 ОСОБА_3 України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України м. Черкаси Черкаської області у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% грошового у тримання судді, який працює на відповідній посаді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, згідно з частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до довідки Апеляційного суду Черкаської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 86/15/04-45/15 від 16 листопада 2015 року, та довідки апеляційного суду Черкаської області від 30.06.2016 року № 132/16-вих/04-45/16, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 17 листопада 2015 року.

Постанова може бути оскаржена через суд першої інстанції до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

ГОЛОВУЮЧИЙ: