Справа № 802/950/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 вересня 2016 р. Справа № 802/950/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника В.С.,

представника позивача: Мунтяна Є.В.,

представника відповідача: Нартовської Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось приватне акціонерне товариство «Вінницяоблпаливо» (далі - ПрАТ Вінницяоблпаливо», позивач) до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ №669, виданий 24.05.2016 року начальником Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області Ковальчуком С.В. «Про проведення документальної виїзної позапланової перевірки ПрАТ «Вінницяоблпаливо»;

- визнати протиправними дії головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок ризикових платників управління аудиту Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області Доброштан Н.С. щодо проведення позапланової виїзної перевірки з 24.05.2016 року по 30.05.2016 року ПрАТ «Вінницяоблпаливо» з питань своєчасності, добросовісності та повноти нарахування податку на додану вартість та складення 06.06.2016 року акту №613/14-02/01880670 про результати позапланової виїзної документальної перевірки ПрАТ «Вінницяоблпаливо»;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та №, винесені 21.06.2016 року Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у відповідача відсутні підстави для проведення перевірки, оскільки на запити відповідача позивачем надано обґрунтовані відповіді, з поясненнями, завіреними копіями первинних бухгалтерських документів та підтвердженням факту придбання товарів. Тому, на думку ПрАТ «Віницяоблпаливо», у Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області не було підстав для видачі наказу про проведення позапланової документальної перевірки, а дії ревізора-інспектора по проведенню перевірки є протиправними. Крім того, за результатами позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, добросовісності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаєморозрахункам ПрАТ «Вінницяоблпаливо» з «ТОВ «Брокер-Хаус» за період жовтень, листопад, грудень 2015 року, березень 2016 року, ТОВ «Євролугінвест» за період вересень, жовтень 2015 року, ТОВ «Інтеренергоальянс» за період лютий, березень, липень 2015 року, ТОВ ВКП «Легіон» за період червень 2015 року, ПП «Комір Груп» за вересень 2015 року відповідачем складено 06.06.2016 року акт №613/14-02/01880670. На підставі вказаного акту перевірки 06.06.2016 року відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які, на думку платника податків, є протиправними і такими, що підлягають скасуванню. Зокрема, позивач зазначає, що в акті перевірки відсутнє посилання на зміст порушення щодо заниження податку на прибуток, а висновки податкового органу в цій частині є необґрунтованими. Крім того, реальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Брокер-Хаус», ТОВ «Євролугінвест», ТОВ «Інтеренергоальянс», ТОВ ВКП «Легіон» та ПП «Комір Груп» повністю підтверджується сукупністю необхідних первинних бухгалтерських документів, які надавалися до перевірки та безпідставно не були взяті до уваги ревізором. При цьому відповідач жодними належними і допустимим доказами не доводить своїх висновків про безтоварність спірних господарських операцій, а будує їх на припущеннях.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення відповідно до змісту позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов заперечила з мотивів, викладених в наданих суду письмових запереченнях (том 1 а. с. 87-96). Наполягає на тому, що при винесенні наказу, проведенні позапланової виїзної перевірки позивача і прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області діяла правомірно, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

ПрАТ «Вінницяоблпаливо» зареєстроване 27.01.2004 року (ідентифікаційний код 01880670) Вінницьким міським управлінням юстиції, на даний час перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ та починаючи з 22.07.1997 року є платником податку на додану вартість.

23.04.2016 року, 04.04.2016 року, 21.04.2016 року та 26.04.2016 року на адресу позивача заступником начальника Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області направлено запити про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень).

На вищезазначені запити генеральним директором ПАТ «Вінницяоблпаливо» 07.04.2016 року, 18.04.2016 року, 15.05.2016 року та 18.05.2016 року надано запитувану інформацію.

24.05.2016 року Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області винесено наказ № 669 «Про проведення документальної виїзної позапланової перевірки ПРАТ «Вінницяоблпаливо».

У період з 24.05.2016 року по 30.05.2016 року головним державним ревізором інспектором відділу перевірок ризикових платників управління аудиту Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області Доброштан Н.С. проведено позапланову виїзну перевірку з питань своєчасності, добросовісності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаєморозрахункам з ТОВ «Брокер-Хаус» за жовтень, листопад, грудень 2015 року, березень 2016 року, ТОВ «Євролугінвест» за період вересень, жовтень 2015 року, ТОВ «Інтеренергоальянс» за період лютий, березень, липень 2015 року, ТОВ ВКП «Легіон» за період червень 2015 року, ПП «Комір Груп» за вересень 2015 року.

В ході проведеної перевірки ревізором встановлено порушення п.п. 198.1, п.п. 198.3, п.п.198.6 ст.198 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 204633 грн. та завищено від'ємне значення, яке в подальшому включається до складу податкового кредиту в сумі 61170 грн.

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки №613/14-02/01880670 від 06.06.2016 року (том 1 а.с. 13-68).

Висновки проведеної перевірки знайшли своє відображення у прийнятих податкових повідомленнях - рішеннях: форми «Р» № від 21.06.2016 року, яким товариству збільшено розмір суми податку на додану вартість в сумі 255790 грн. 00 коп.; форми «В4» № від 21.06.2016 року, яким товариству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції на суму 61170 грн.00 коп. (том 1 а.с.10, 11-12).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 врегульовано положеннями Податкового кодексу України.

Підпунктами 20.1.2. та 20.1.6. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 73.3 ст. 73 Кодексу, органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок; 3) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Крім того, пунктами 85 та 85.4 ст. 85 Кодексу визначено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Тобто, враховуючи викладене, питання отримання органами державної податкової служби інформації від платників податків та порядок проведення перевірок прямо врегульовано Податковим кодексом України.

Також пунктом 14 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1245, передбачено, що суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту, якщо інше не передбачено Податковим кодексом України. У разі коли за результатами перевірок інших платників податків або за результатами аналізу податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платник податків зобов'язаний надати пояснення та їх документальне підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня надходження запиту.

Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 23.03.2016 року, 04.04.2016 року, 21.04.2016 року, 26.04.2016 року на підставі п.п. 16.1.5, 16.1.7 п.16.1 ст.16, п.п.20.1.2 п. 20.1 ст.20, п.3 абз.3 п.п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області направлено на адресу ПрАТ «Вінницяоблпаливо» письмові запити про надання документальних підтверджень та пояснень (том 1 а.с.69-72).

На виконання пункту 14 вищевказаного Порядку, позивач направив відповідачу разом із супровідними листами запитувані документи, однак не в повному обсязі (том 1 а.с.73-76), про що і не заперечував в судовому засіданні представник позивача, зокрема, не надали оборотно - сальдові відомості (картки) по рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 75 пункту 75.1 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до статті 75 пункту 75.1 підпункту 75.1.3 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

В силу положень пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України підставою для проведення документальної позапланової перевірки є ненадання платником податків протягом 10 днів з дня отримання відповідного письмового запиту пояснень та їх документального підтвердження щодо виявленої контролюючим органом недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Особливості проведення документальної позапланової виїзної перевірки передбачені ст. 81 Податкового кодексу України, а саме в силу п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України - посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються: дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Не пред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Таким чином, здійснивши системний аналіз вимог чинного законодавства та наданих у справу доказів, суд дійшов висновку, що позивач у повному обсязі не виконав вимоги запитів Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, тому відповідач, видаючи наказ про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ПрАТ «Вінницяоблпаливо» №669 від 24.05.2016 року, діяв у межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд критично ставиться до доводів позивача щодо визнання протиправними дій та скасування наказу, тому в задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та №, винесені 21.06.2016 року Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, суд керується наступним.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139 ст.139 ПК України встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, не підтверджені відповідними документами витрати не включаються до витрат за податковий звітний період та розрахунку об'єкта оподаткування, і на суму недосплаченого податку нараховується пеня в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України податкова накладна повинна містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеними законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітний податковий період.

Так, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Брокер-Хаус» укладений договір поставки №28/10-15 від 28.10.2015 року (том 1, а.с.147-148), на підставі якого у жовтні-грудні 2015 року та березні 2016 року ТОВ «Брокер-Хаус» постачало на ПрАТ «Вінницяоблпаливо» паливні брикети з деревини, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця належний продавцю товар, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти цей товар на умовах даного договору.

Згідно зазначеного договору, постачання товару забезпечує постачальник.

Відповідно до п. 1.2 цього договору одиниця виміру, загальна кількість товару, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін, умови та місце поставки визначається у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами за кожну окрему партію товару.

Підпунктом 2.1 договору визначено, що поставка товару постачальником здійснюється на підставі остаточно узгодженої та підписаної сторонами специфікації, які долучені до матеріалів справи (том 1, а.с.149, а.с.150).

Придбання позивачем товару у ТОВ «Брокер-Хаус» підтверджується платіжними дорученнями №625 від 02.11.2015 року, №955 від 09.11.2015 року, №1275 від 27.11.2015 року, №2022 від 11.12.2015 року, №2103 від 17.12.2015 року, №154 від 19.01.2016 року (том 1, а.с. 151-156), актом звірки взаєморозрахунків (том 1, а.с.200); податкову накладною № 63 від 25.02.2016 року (том 1, а.с.157), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.113 (том 1, а.с.158), податковою накладною № 126 від 25.12.2015 року (том 1, а.с.159), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.92 (том 1, а.с.160), податковою накладною №47 від 17.12.2015 року (том 1, а.с.161), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.88 (том 1, а.с.162), податковою накладною №37 від 14.12.2015 року (том 1, а.с.163), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.84 (том 1, а.с.164), податковою накладну №5 від 07.12.2015 року (том 1, а.с.165), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.78 (том 1, а.с.166), податковою накладною №11 від 09.11.2015 року (том 1, а.с.167), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.70 (том 1, а.с.168), податковою накладною №1 від 03.11.2015 року (том 1, а.с.169), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.69 (том 1, а.с.170), податковою накладною №100 від 30.10.2015 року (том 1, а.с.171), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.69 (том 1, а.с.172).

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, перевезення товару здійснювалось автомобілями ПрАТ «Вінницяоблпаливо» - КАМАЗ, МАN, МАЗ, які знаходяться у власності підприємства та надав відповідні свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (том 3, а.с. 3, 12, 13). Також позивачем надано документи про водіїв, які закріплені за відповідними автомобілями, працюють у ПрАТ «Вінницяоблпаливо» та здійснювали доставку товару (том 3, а.с.2-13), а також лист ТОВ «Брокер Хаус», який посвідчує, що ТОВ «Брокер Хаус» здійснювало доставку ПрАТ «Вінницяоблпаливо» по кільком ТТН: №038346 від 15.12.2015 року, №038347 від 17.12.2015 року, №000635 від 26.12.2015 року (том 3, а.с.26).

Підтвердженням транспортування паливних брикетів є накладні та відповідні товарно-транспортні накладні, які містяться в матеріалах справи №000697 від 19.10.2015 року, №038315 від 05.11.2015 року, №038318 від 09.11.2015 року, №038350 від 13.12.2015 року, №038346 від 15.12.2015 року, №038345 від 14.12.2015 року, №038338 від 07.12.2015 року, №000634 від 25.12.2015 року, №000635 від 26.12.2015 року, №000636 від 27.12.2015 року, №000639 від 29.12.2015 року, №000656 від 04.02.2016 року, №038347 від 17.12.2015 року, №000627 від 18.12.2015 року, №000628 від 19.12.2015 року, №000629 від 21.12.2015 року, №000630 від 22.12.2015 року, №000670 від 25.02.2016 року, №000671 від 25.02.2016 року (том 1, а.с. 174-199).

Так, в акті перевірки податковий орган зазначає, що у вказаних накладних у графі «отримав» зазначені лише підпис та печать ПрАТ «Вінницяоблпаливо», а у товарно-транспортних накладних у графі «автомобільний перевізник» відсутні номери посвідчень водіїв, у графі «прийняв водій/експедитор» зазначені лише прізвища водіїв без підпису, у графі «вантаж одержав» - міститься лише підпис, відсутні посада, прізвище, ім'я, по-батькові та не надані сертифікати відповідності, паспорти якості та товарно-матеріальні цінності, отримані від ТОВ «Брокер Хаус».

Однак, аналізуючи вищевказані накладні суд враховує, що Податковий кодекс України не встановлює вимог до форми чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були обов'язковими для підтвердження формування податкового кредиту.

Надані позивачем документи є первинними документами та у своїй сукупності повністю підтверджують факт здійснення спірної господарської операції. Також, при співставленні даних, які зазначені у таких документах, судом не встановлено будь-яких розбіжностей щодо обсягів, дати та вартості поставленого для ПрАТ «Вінницяоблпаливо» товару.

У судовому засідання встановлено, що до перевірки позивачем було надано копію протоколу випробувань від 09.02.2015 року Криворізької випробовувальної лабораторії ТОВ «ССІ» на паливні брикети з тирси деревини, реєстр №UA0339/2015/3.3, замовник випробувань ФОП ОСОБА_5, дата доставки в лабораторію та дата проведення випробування - 30.01.2015 року. В даному документі зазначено, що проба з лабораторним №0339/3.3 випробувана в акредитованій відповідно до вимог ДСТУ ISO/IEC 17025:2006 (ISO/IEC 17025 2005) лабораторії (атестат 2Н880 від 28.12.2012 року) згідно з нормативними документами, який також долучений до матеріалів справи (том 3, а.с.38).

Таким чином, сукупність первинних, платіжних та інших документів, які зазвичай супроводжують відповідні господарські операції підтверджує фактичне здійснення поставки товару для позивача і не дає підстав для сумніву у їх реальності, а факти виявлених порушень податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, повинні викладатись в акті перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Натомість відповідачем не надано належної оцінки вищевказаним первинним документами, хоча, як вбачається з акту №613/14-02/01880670 від 06.06.2016 року, вони надавалися до перевірки. Також не наведено відповідачем обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

Тому висновок податкового органу про відсутність реального здійснення господарської операції щодо придбання товару між ПрАТ «Вінницяоблпаливо» та ТОВ «Брокер Хаус» обґрунтований лише наявністю порушень, допущених при складанні видаткових і товарно-транспортних накладних.

Крім того, податковий орган в акті перевірки зазначив, що ПрАТ «Вінницяоблпаливо» отримало від ТОВ «Брокер Хаус» товар раніше, аніж виписана видаткова накладна та зауважив, що до перевірки не надано документів, які підтверджують відрядження працівників ПрАТ «Вінницяоблпаливо» до місця передачі придбаної продукції.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що поставка паливних матеріалів дійсно відбулась раніше, ніж виписана видаткова накладна, але саме так придбавати товар не заборонено чинним законодавством, що підтвердила представник відповідача.

Більш того, як наголосив представник позивача, відповідні дії були вчинені для того, щоб перевірити можливість ТОВ «Брокер Хаус» надати замовлений товар, оскільки позивач вперше мав намір укласти договір поставки з даним контрагентом.

Щодо відряджень директора, то у судовому засіданні представник позивача повідомив, що останній не виїжджав на місце фактичного прийому-передачі придбаної продукції, а документи передавались водієм чи поштовим зв'язком.

Щодо взаємовідносин ПрАТ «Вінницяоблпаливо» із ТОВ «Інтеренергоальянс» податковим органом встановлено, що видаткові накладні на отримання товару від ТОВ «Інтеренергоальянс» оформлено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: зазначений лише підпис отримувача без зазначення будь-яких інших відомостей (в т.ч. прізвище та ініціали отримувача, будь-яка інформація щодо довіреності, на підставі якої отримувався товар).

Так, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Інтеренергоальянс» укладений договір поставки №10/01-01 від 10.01.2015 року (том 2 а.с.96-103), на підставі якого ТОВ «Інтеренергоальянс» у лютому, березні та липні 2015 року постачало ПрАТ «Вінницяоблпаливо» кам'яне вугілля марки Г (13-100).

Придбання позивачем товару у ТОВ «Інтеренергоальянс» підтверджується платіжними дорученнями (том 2, а.с.104-108), податковою накладною № 1 від 02.07.2015 року (том 2, а.с.103), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.45 (том 2, а.с.110), податковою накладною № 2 від 02.07.2015 року (том 2, а.с.111), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.45 (а.с.112), податковою накладною №3 від 17.12.2015 року (а.с.161), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.88 (а.с.162), податковою накладною №37 від 02.07.2015 року (том 2, а.с.113), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.45 (том 2, а.с.114), податковою накладною №20 від 21.03.2015 року (том 2, а.с.115), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.22 (том 2, а.с.116), податковою накладною №19 від 21.03.2015 року (том 2, а.с.117), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.22 (том 2, а.с.118), податковою накладною №7 від 08.03.2015 року (том 2, а.с.119), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.15 (том 2, а.с.120), податковою накладною №6 від 12.02.2015 року (том 2, а.с.123), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.7 (том 2, а.с.124), податковою накладною №5 від 12.02.2015 року (том 2, а.с.125), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.7 (том 2, а.с.126).

Крім того, підтвердження здійснення господарської операції представником позивача також надано видаткові накладні (том 2 а.с.127-128, 135), накладні, акти прийому-передачі та додатки до договору - специфікації (том 2 а.с.100-103).

Окрім цього, судом встановлено, що транспортування вугілля здійснювалось залізничним транспортом, що підтверджують відповідні залізничні накладні (том 2, а.с.129-160).

Щодо взаємовідносин ПрАТ «Вінницяоблпаливо» із ТОВ «Легіон». Так, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Легіон» укладений договір поставки №0711 від 11.07.2015 року (том 1 а.с.101-106), на підставі якого ТОВ «Легіон» у червні 2015 року постачало на ПрАТ «Вінницяоблпаливо» кам'яне вугілля марки Г (13-100).

Договором визначено, що поставка товару постачальником здійснюється на підставі остаточно узгодженої та підписаної сторонами специфікації, яка є додатком до договору та долучена до матеріалів справи (том 1, а.с.107).

Придбання позивачем товару у ТОВ «Легіон» підтверджується податковою накладною №1 від 02.06.2015 року (том 1, а.с.109), яка зареєстрована в Автоматизованій системі «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України, версія 2.2.6.38 (том 1, а.с.110); видатковою накладною №РН-061101 від 11.06.2015 року (том 1, а.с.111); актом приймання-передачі вугілля (том 1, а.с.112); накладними (том 1, а.с. 113-115); видатковою накладною №РН-060501 від 05.06.2015 року (том 1, а.с.116); актом приймання-передачі (том 1, а.с.117); накладними (том 1, а.с.119-120); актом звірки взаєморозрахунків (том 1, а.с.121).

Оплату за придбаний у ТОВ «Легіон» товар ПрАТ «Вінницяоблпаливо» здійснено відповідно до платіжного доручення №334 від 02.06.2015 року (том 1, а.с.108).

Транспортування вугілля здійснювалось залізничним транспортом, що підтверджують відповідні залізничні накладні (том 1, а.с.113-120).

Щодо взаємовідносин ПрАТ «Вінницяоблпаливо» із ПП «Комір Груп» податковим органом встановлено, що між позивачем та ПП «Комір Груп» укладений договір №18/09-15 від 18.09.2015 року (том 1 а.с.122-123), згідно якого ПП «Комір Груп» у вересні 2015 року постачало на ПрАТ «Вінницяоблпаливо» паливні брикети з деревини.

Договором визначено, що поставка товару постачальником здійснюється на підставі остаточно узгодженої та підписаної сторонами специфікації.

Придбання позивачем товару у ПП «Комір Груп» підтверджується специфікацією від 17.09.2015 року (том 1, а.с.124); податковими накладними (том 1, а.с.128-132); видатковими накладними; товарно-транспортними накладними; актом звірки взаєморозрахунків (том 1, а.с.146).

Оплату за придбаний у ПП «Комір Груп» товар ПрАТ «Вінницяоблпаливо» здійснено відповідно до платіжних доручень №125 від 23.09.2015 року, №80 від 28.09.2015 року, №116 від 30.09.2015 року (том 1, а.с.125-127).

Також позивачем надано документи на транспортні засоби та інформацію про водіїв, які працюють у ПрАТ «Вінницяоблпаливо» та здійснювали доставку товару (том 3, а.с.2-13).

Крім того, позивачем надано докази подальшого використання придбаного у ТОВ «Брокер Хаус», «Інтеренергоальянс», ТОВ «Легіон» та ПП «Комір Груп» товару. Зокрема, Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування уклала із ПрАТ «Вінницяоблпаливо» 11.03.2015 року договір №18 про закупівлю кам'яного вугілля за державні кошти (том 1, а. с. 202-203) та специфікацію до зазначеного договору (том 1 а.с. 204), факт транспортування від ПрАТ «Вінницяоблпаливо» до Крижопільської окружної лікарні інтенсивного лікування підтверджується товарно-транспортною накладною №000466 від 23.03.2015 року; Відділ освіти Крижопільської РДА уклав із ПрАТ «Вінницяоблпаливо» 31.03.2015 року договір №1.03 про закупівлю кам'яного вугілля за державні кошти (том 1, а. с. 207-208) та специфікацію до зазначеного договору (том 1 а.с. 209), факт транспортування на замовлення Відділу освіти Крижопільської РДА від ПрАТ «Вінницяоблпаливо» до шкіл Крижопільського району підтверджується товарно-транспортними накладними №16/008 від 24.04.2105 року, №15/008 від 24.04.2015 року, №09/008 від 22.04.2015 року, №11/008 від 23.04.2015 року, №07/008 від 22.04.2016 року, №13/008 від 23.04.2015 року, №12/008 від 23.04.2105 року, №08/008 від 22.04.2015 року, №10/008 від 22.04.2015 року, №18/008 від 24.04.2015 року, №17/008 від 24.04.2015 року, №23/008 від 27.04.2015 року, №14/008 від 27.04.2015 року (том 1, а.с. 212-224); державний навчальний заклад «Браїлівський професійний ліцей» уклав із ПрАТ «Вінницяоблпаливо» 04.06.2015 року договір №36 щодо постачання вугілля відповідно до специфікації (том 1, а.с.227-228), факт транспортування на від ПрАТ «Вінницяоблпаливо» до державного навчального закладу «Браїлівський професійний ліцей» підтверджується товарно-транспортними накладними №56 від 19.06.2015 року, №55 від 18.06.2015 року, №54 від 17.06.2015 року, №53 від 16.06.2015 року (том 1, а.с. 231-238); Відділ освіти Вінницької РДА уклав із ПрАТ «Вінницяоблпаливо» 09.06.2015 року договір №201-2275-В про закупівлю кам'яного вугілля за державні кошти (том 2, а. с. 1-2) та специфікацію до зазначеного договору (том 2, а.с. 3), факт транспортування на замовлення Відділу освіти Вінницької РДА від ПрАТ «Вінницяоблпаливо» до шкіл Вінницького району підтверджується товарно-транспортними накладними №371 від 31.07.2015 року, №370 від 31.07.215 року, №373 від 31.07.2015 року, №356 від 13.07.2015 року, №352 від 13.07.2015 року, №369 від 31.07.2015 року, №374 від 20.08.2015 року, №395 від 20.08.2015 року (том 2 а.с.7-12); Козятинський ЗНВК І-ІІІ ступенів школа-інтернат уклав із ПрАТ «Вінницяоблпаливо» 25.08.2015 року договір №231 про закупівлю деревних паливних брикетів (том 2, а. с. 19), виписано товарно-транспортну накладну №РН-0001346 (том 2, а.с. 20), факт транспортування від ПрАТ «Вінницяоблпаливо» підтверджується товарно-транспортною накладною №362 від 17.09.2015 року (том 2, а.с. 21); Кузьминецький професійний аграрний ліцей уклав із ПрАТ «Вінницяоблпаливо» 16.08.2015 року договір №4 про закупівлю деревних паливних брикетів (том 2, а. с. 22), виписано товарно-транспортну накладну №РН-000047 (том 2, а.с. 23); Відділ освіти Хмільницької РДА уклав із ПрАТ «Вінницяоблпаливо» 30.10.2015 року договір №ВО-15-108 про закупівлю деревних паливних брикетів (том 2, а. с. 24-25), виписано накладну №48 (том 2, а.с. 26 А), факт транспортування від ПрАТ «Вінницяоблпаливо» підтверджується товарно-транспортною накладною №48 від 04.11.2015 року (том 2, а.с. 27); Відділ освіти Мурованокуриловецької РДА уклав із ПрАТ «Вінницяоблпаливо» 07.10.2015 року договір №20 про закупівлю деревних паливних брикетів (том 2, а. с. 28), виписано накладну №51 (том 2, а.с. 51), факт транспортування від ПрАТ «Вінницяоблпаливо» підтверджується товарно-транспортними накладними №104 від 15.10.2015 року, №105 від 15.10.2015 року (том 2, а.с. 31-34); Відділ освіти Вінницької РДА уклав із ПрАТ «Вінницяоблпаливо» 22.12.2015 року договір №201-2275-Б про закупівлю товару за державні кошти (том 2, а. с. 35-37), виписано видаткові накладні №РН-0002808, №0002800, №РН-0002788, №РН-0002787 (том 2, а.с.38, 41, 43, 45), факт транспортування на замовлення Відділу освіти Вінницької РДА від ПрАТ «Вінницяоблпаливо» до шкіл Вінницького району підтверджується товарно-транспортними накладними №513 від 23.12.2015 року, №514 від 23.12.2015 року, №512 від 23.12.2015 року, №542 від 21.12.2015 року; Відділ освіти Піщанської РДА уклав із ПрАТ «Вінницяоблпаливо» 15.03.2016 року договір №22 про закупівлю паливних деревних брикетів (том 2, а. с. 81), виписано накладну №5 від 25.03.2016 року (том 2, а.с.83), факт транспортування на замовлення Відділу освіти Піщанської РДА від ПрАТ «Вінницяоблпаливо» до шкіл Піщанського району підтверджується товарно-транспортними накладними №5 від 22.03.2016 року (том 2, а.с.85-95).

Також, у судовому засіданні представник відповідача пояснила, що податковий орган не заперечує факту реалізації ПрАТ «Вінницяоблпаливо» паливних матеріалів, адже останній є платником податку, приймає участь у тендерах і реалізації державним підприємствам вугілля.

Виконання сторонами вказаних договорів своїх зобов'язань та фактичне постачання зазначених вище товарів на користь позивача з боку його контрагентів підтверджується документами первинного податкового та бухгалтерського обліку підприємства - видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, виписками банківської установи та платіжними дорученнями про проведення оплати вартості поставлених товарів, в тому числі ПДВ.

Фактичне отримання продукції та проведення оплати їх вартості позивачем, у тому числі ПДВ надавало позивачу право сформувати податковий кредит відповідних податкових періодів на підставі положень п.п.138.2 п.138 ст.138, п.п.139.1.9 п.139 ст.139, п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України.

Крім того, представник відповідача в акті перевірки зазначає, що неможливість встановити придбання товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу операцій є додатковою підставою для визнання господарських операцій безтоварними.

Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

При цьому норми податкового законодавства не пов'язують право платника податку на податковий кредит з проведенням будь-яких зустрічних перевірок інших учасників по ланцюгу товарообігу.

Крім того, покупець товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом (або контрагентами у ланцюгу постачання товару) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства (в т.ч. його перебування за зареєстрованим місцезнаходженням), і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність такого контрагента. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод може слугувати підставою для негативних наслідків для такого платника. При цьому такий висновок може ґрунтуватись лише на належних та допустимих доказах.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення іншими учасниками по всьому ланцюгу товарообігу податкового законодавства не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Отже, в даному випадку вказані в акті перевірки висновки є суто суб'єктивною думкою посадових осіб податкового органу та ґрунтуються на припущеннях.

Проте, представник відповідача вважає зазначені вище докази недостатніми для підтвердженням фактичного постачання товарів з боку зазначених вище контрагентів на користь ПрАТ «Вінницяоблпаливо», що відображено в акті перевірки.

Але такий висновок посадових осіб податкового органу є помилкових з наступних підстав.

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо же неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (надалі - Положення) під первинними документами розуміються документи, створені у письмовій або електронній формах, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральній та /або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ повинен бути підписаний особисто та підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідає критеріям належного доказу, визначеного ст.70 КАС України.

Також суд враховує те, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно з наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила), такі правила розроблені на виконання ряду державних документів, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів, захисту їх від розкрадання, безпеки пасажирів на транспорті, боротьби зі злочинністю.

Дотримання Правил, зокрема вимоги про наявність товарно-транспортних накладних під час перевезення вантажів, є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть бути притягнуті до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт у процесі виконання перевезень вантажів.

Таким чином, розроблені Міністерством транспорту України Правила стосуються винятково порядку здійснення перевезень і не мають відношення до бухгалтерського та податкового обліку підприємств, які є відправниками вантажу й вантажоодержувачами, не можуть встановлювати правила ведення зазначених видів обліку.

Крім того, товарно-транспортні накладні не відносяться до обов'язкових документів податкової звітності, передбаченої Податковим кодексом України.

Отже, видаткові і товарно-транспортні накладні є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів в межах України, однак, не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких визначається розмір валових витрат.

Більше того, наявність помилки в оформленні окремих документів сама собою не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Згідно наведених норм підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції та підтверджують факт їх виконання.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27.03.2012 року №21-737во10), надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Крім того, практика Європейського суду суттєво впливає на змістове наповнення принципів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколах до неї.

Так, у своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас ст.1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах «Ван дер Мюсель проти Бельгії» та «Копеський проти Словаччини»). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).

Поряд з цим, слід відмітити, що принцип захисту легітимних очікувань також належить до принципів, що розвивалися судовою практикою Європейського суду з метою контролю за здійсненням влади так, щоб не допустити свавілля та зловживань, з метою захисту від можливих порушень з боку публічної адміністрації, в першу чергу, при реалізації державними органами та посадовими особами дискреційних повноважень.

Отже, слід наголосити, що податковий орган при виконанні покладених на нього повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України. Не зважаючи на той факт, що Податковим кодексом України встановлене право контролюючого органу на здійснення перевірок (документальних, невиїзних, виїзних, планових та позапланових перевірок), суд наголошує, що у той же час, контролюючий орган позбавлений права на відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень, які не мають підтвердження доказами.

Оскільки до обов'язків платника податків законом віднесено ведення в установленому порядку обліку доходів і витрат, складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; виконання законних вимог контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписування актів (довідки) про проведення перевірки (пп.16.1.2, 16.1.8 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України), то є очевидним, що платник податків має легітимне очікування на реалізацію свого майнового права, в даному випадку, на гарантоване державою право щодо формування податкового кредиту та зважаючи на відсутність факту заниження податкових зобов'язань при відсутності будь-яких порушень з боку платника податків.

Зважаючи на зазначене, суд наголошує, що податковим органом за відображеними порушеннями у актах перевірки щодо ПрАТ «Вінницяоблпаливо», були встановлені та перевірені взаємовідносини з ТОВ «Брокер-Хаус», ТОВ «Інтеренергоальянс», ТОВ ВКП «Легіон» та ПП «Комір Груп», однак не викладено зміст порушення платником податків фінансово-господарської діяльності у розумінні положень ПК України, як і не були зазначені докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Тоді як, приписами Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727 визначено: акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Крім того, ні Податковий кодекс України, ні інші законодавчі акти з питань оподаткування не ставлять право позивача на податковий кредит в залежність від дотримання вимог податкового та іншого законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь - яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

За таких обставин, суд погоджується з позивачем, що за чинними нормами права будь-яка відповідальність, у т.ч. цивільна, податкова, фінансова носить індивідуальний характер і стосується лише винної особи, через що на ПрАТ «Вінницяоблпаливо» не може бути покладено відповідальність за невиконання або неналежне виконання контрагентами обов'язків зі своєчасності, правильності ведення бухгалтерського і податкового обліку та звітності.

Окремо суд зауважує, що відповідачем право позивача на формування податкового кредиту поставлено в залежність від добросовісності його контрагента, що суперечить приписам податкового законодавства. Так, якщо такий контрагент не виконав своїх зобов'язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження податкового кредиту або зобов'язання з ПДВ, то це може тягнути відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для зменшення суми податкового кредиту з податку на додану вартість. На переконання суду, своїми рішеннями відповідачем встановлено для позивача додаткові обмеження, що не відповідає повноваженням відповідача, передбаченим Податковим кодексом України та суперечить вимогам Конституції України.

При цьому, суд зазначає, що за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 27.01.2016р. № 21-5333а15.

Згідно положень ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Приписами ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

В свою чергу, судом не встановлено належних та допустимих доказів, що досліджені податковим органом під час проведення перевірок, а саме: щодо наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, які б слугували підставою для складання висновку у актах перевірок щодо реальності вчинення господарської операції та щодо неможливість здійснення господарських операцій за правочинами, укладеними між позивачем та його безпосередніми контрагентами.

Враховуючи зазначене та досліджені господарські операції, суд прийшов до висновку, що Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області не мала підстав для винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, оскільки надані позивачем документи до перевірки та суду відповідно до вимог п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, не мають жодних дефектів форми та змісту, а тому є юридично належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту зміни стану майна, зобов'язань і фінансових результатів і, відповідно, реальності проведення даних господарських операцій.

Щодо посилань відповідача на неповно сформовані ТТН, суд вважає за необхідне зазначити: відсутність певної транспортної документації не може бути єдиною беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково має бути підтверджено здійснення послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Зокрема ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.07.2010 року по справі № К-1972/10 встановлено: «…правила податкового обліку не встановлюють конкретного переліку первинних документів, за допомогою яких повинні бути оформлені господарські операції, а також не передбачають будь-яких спеціальних вимог до форми або виду первинних документів, до їх оформлення та заповнення. До документів, які засвідчують факт придбання товару, робіт, послуг, діюче законодавством висуває лише одну умову - вони повинні засвідчувати фактичне отримання товару або результатів робіт, послуг».

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вастберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» суд зазначив, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Отже, дослідивши матеріали справи, суд погоджується із доводами позивача про те, що висновки податкового органу, викладені в актах перевірки - є безпідставними, оскільки фінансово-господарська діяльність суб'єкта господарювання відбувалась на законних підставах, що підтверджує дії платника податку в правовому полі. І тому виключення вищевказаних сум зі складу податкового кредиту, та відповідно визначення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість - є незаконними.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податковий орган, при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень діяв формально, без дотримання необхідного балансу та врахування усіх обставин, які є суттєвими.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі, підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні за участю присутніх учасників процесу, а тому підлягають частковому задоволенню з розподілом судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України.

Відповідно до вимог частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та №, винесені 21.06.2016 року Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (вул. Хмельницьке шосе, 122, м. Вінниця, 21100) сплачений судовий збір у сумі 4754 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят чотири) гривні 40 (сорок) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна