Справа № 826/1849/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1849/16 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

пр-к апелянта Кравченко А.М.

позивач ОСОБА_4

пр-к позивача ОСОБА_5

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про стягнення з відповідача грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України грошової компенсації за неотримане речове майно, належне позивачу за нормами забезпечення під час проходження дійсної військової служби.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно.

Колегія суддів надаючи правову оцінку обставинам даної справи звертає увагу на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 20 серпня 1992 року по 09 вересня 2015 року проходив військову службу в Збройних Силах України.

Наказом Міністра оборони України від 09 вересня 2015 року №175 позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (за станом здоров'я) з посади начальника відділу обліку вторинних ресурсів Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України.

З 18.09.2015 року позивача виключено зі списків особового складу Центру обліку надлишкового військового майна Збройних сил України та направлено на військовий облік до Києво-Святошинського РВК Київської області.

Позивач при проходженні військової служби у визначені строки не отримав речове майно, відповідно до довідки Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України № 75 від 28.09.2015 вартості належного до видачі речового майна.

При звільненні зі служби грошову компенсацію за не отримане речове майно відповідач не виплатив.

Позивач, вважаючи, що було порушено його право на отримання речового майна звернувся з даним позовом в суд з вимогою про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно .

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII ( у редакції закону, яка діяла до 11 березня 2000 року) військовослужбовці мали право на одержання за рахунок держави грошове забезпечення, а також речового майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовців грошову компенсацію замість них.

Статтею 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» № 1459-ІІІ дію частини другої статті 9 вище згаданого Закону зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за не отримане речове майно.

Отже, за змістом статті 9 Закону № 2011-XII (у редакції зі змінами, внесеними Законом № 1459-III, що набрав чинності з 11 березня 2000 року) військовослужбовці мали право одержати грошову компенсацію лише за речове майно, неодержане до березня 2000 року.

Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

В подальшому, частину 2 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ було виключено згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI, однак зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II вказаного Закону, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулювали порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.

Разом з тим, вказана норма не поширювалася на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Згідно пункту 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час», військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Разом з тим, положення ст. 9-1 Закону України № 2011-XII регулювали порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі і не могли бути застосовані до військовослужбовців, звільнених з військової служби, а пункт 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1444 від 28.10.2004 р. не підлягав застосуванню, оскільки суперечив положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (N 21-38а13), від 31 березня 2015 року (№ 21-79а15).

Таким чином, колегія суддів вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог про виплату грошової компенсації за невикористане речове майно, оскільки на момент розгляду позову щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» № 567-VIII від 01.07.2015 (далі - Закон № 567-VIII) п. 1 ст. 91 Закону № 2011-XII викладено у новій редакції: «Продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.»

Отже, закон не містить норми щодо беззаперечного права позивача на компенсацію за неотримане речове майно, а надає повноваження Кабінету Міністрів України вирішувати питання щодо визначення підстав та розміру (встановлення порядку) такої компенсації.

Крім того, згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 567-VIII Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом необхідно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 567-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

З огляду на це, вказаний закон набрав чинності 30.07.2015 у зв'язку з його опублікуванням в газеті Голос України № 135 від 29.07.2015.

Таким чином, з 30.07.2015 порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається виключно Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відсутність відповідного нормативно-правового акту уряду який би врегулював порядок реалізації права на отримання компенсації замість речового майна на час виникнення спірних правовідносин, унеможливлює задоволення вимог позивача щодо отримання такої компенсації.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про стягнення з відповідача грошової компенсації - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 03.10.2016.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.