Справа № 127/9505/16-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/9505/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Романюк Л.Ф.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

29 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду в м.Вінниці, в якому просила: визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку пенсії протиправними; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити перерахунок пенсії як державному службовцю ОСОБА_2 у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013 року, відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» та постанови КМУ від 31.05.2000 року в редакціях чинних на дату призначення пенсії в розмірі 87% заробітної плати; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці виплачувати пенсію як державному службовцю ОСОБА_2 після перерахування у розмірі 87% заробітної плати з 21.04.2016 р. - дня звернення з заявою до управління Пенсійного фонду України.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явивилися.

Крім того, представниками позивача та відповідача подано заяви про розгляд справи без участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, позивачка з 2007 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про державну службу» з 27.01.2007 року.

21.04.2016 року ОСОБА_2 звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про перерахунок пенсії.

Листом від 28.04.2016 року №76/х-2 управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці відмовлено у перерахунку пенсії та повідомлено позивачку про те, що пенсію призначено в розмірі 80% від посадового окладу, надбавки за ранг, вислуги років та інших надбавок та премій.

ОСОБА_2, вважаючи дану відмову незаконною та такою, що порушує її права, звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено у перерахунку пенсії позивачці, з чим не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст.37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року (із змінами, внесеними згідно із Законом №3108-IV від 17.11.2005 року) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Однак, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року №76-VIII текст ст.37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року (із змінами, внесеними згідно із Законом №3108-IV від 17.11.2005 року) викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України", зміни набрали чинності 01.01.2015 року.

Отже, з 01.01.2015 року, тобто на час звернення позивачки до УПФ із заявою про перерахунок пенсії, норми ст.37-1 Закону України "Про державну службу", які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку, були фактично скасовані.

Також пунктом 5 Розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VІІІ передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Тому, колегія суддів зазначає, що з 01.06.2015 року норми Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року, в тому числі і ті, що регулюють порядок здійснення перерахунку пенсій державним службовцям, скасовано на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

Крім того, з 01.05.2016 року Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року взагалі втратив чинність на підставі нового Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року.

До того ж, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", яка набрала чинності 15.12.2015 року, був виключений п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", яким визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу".

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року №292 відповідно до статей 51 і 52 нового Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року встановлено мінімальний розмір посадового окладу у державних органах, затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби, розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців працюючим державним службовцям.

Водночас, зазначена постанова Кабінету Міністрів України не передбачає ні можливості, ні механізму перерахунку пенсій державного службовця у зв'язку із змінами розміру заробітної плати.

Дана постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності одночасно із Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, який також не передбачає перерахунок пенсії державного службовця.

Колегія суддів, вважає безпідставною позовну вимогу в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці виплачувати пенсію як державному службовцю ОСОБА_2 після перерахування у розмірі 87% заробітної плати з 21.04.2016 р. - дня звернення з заявою до управління Пенсійного фонду України, оскільки пенсію ОСОБА_2 призначено в розмірі 80% від посадового окладу, надбавки за ранг, вислугу років та інших надбавок і премій, визначених за 24 місяці перед зверненням за призначенням пенсії на підставі наданих останньою документів, а рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2014 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.08.2014 року зобов'язано перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_2 з урахуванням всіх виплат.

Відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% від сум їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року- страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначення песії не є державними службовцями, - у розмірі 80% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У той же час, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в ухвалі "Великода проти України" від 03.06.2014 року, законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

До того ж, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 12 липня 2016 року у справі № 21-1726а16 висловив правову позицію, відповідно до якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії) не є підставою для застосування вже недіючих норм Закону України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії).

Провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи, колегія суддів дішла висновку, що відмова УПФ у перерахунку пенсії позивачці як державному службовцю є обґрунтованою та правомірною, оскільки згідно наведених норм діючого законодавства скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням окладів, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу вимог частини 2 статті 205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 71, 159, 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці задовольнити повністю.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.