Справа № 337/2722/16-а
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

при секретарі Чалій Т.П.

за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі адміністративну справу за адміністративним позовом Хортицького РВ в м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_3 Ідаят Оруч про примусове видворення за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 06.05.2016р. на території Хортицького району було виявлено громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 Ідаят Оруч, 17.07.1992р.н., який незаконно перебував на території України. Так, прибувши в Україну 24.01.2016р. через КПП «Тополі», ОСОБА_3 через 90 днів територію України не покинув, із заявами про продовження строку перебування в Україні, про отримання посвідчення на постійне чи тимчасове проживання в Україні в установленому порядку не звертався. 06.05.2016р. ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП до штрафу в розмірі 510,00грн. Крім того, 06.05.2016р. Хортицьким РВ у м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області було прийнято рішення про примусове повернення відповідача з України і останній був зобовязаний самостійно покинути Україну в строк до 04.06.2016р. із забороною вїзду в Україну строком на 3 роки. Але до теперішнього часу відповідач самостійно територію України не покинув, від виконання рішення про примусове повернення ухиляється, продовжує перебувати в Україні на незаконних підставах, у звязку з чим він на підставі ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підлягає примусовому видворенню. Підстави, за яких заборонено примусове повернення та примусове видворення відповідача відповідно до ст.31 вказаного Закону, відсутні.

Просить прийняти рішення про примусове видворення громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 Ідаят Оруч, 17.07.1992р.н., національний НОМЕР_1, виданий 17.12.2013р., з териториторії України, допустити негайне виконання рішення суду.

Крім того, позивач звернувся до суду з письмовим клопотанням про затримання громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 Ідаят Оруч, 17.07.1992р.н., з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, мотивуючи його тим, що відповідач тривалий час добровільно територію України не покинув, рішення про його примусове повернення не виконує без поважних причин, що свідчить про його можливість в подальшому ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджати проведенню процедури видворення.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 183-7 КАС України (в редакції Закону № 1379-VIII від 19.05.2016р.)

Відповідно до ч.8 ст.183-7 КАС України адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом за обовязкової участі сторін.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити повністю. Також просили задовольнити клопотання про затримання відповідача та його поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців, оскільки вважають, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення, змінює своє місце проживання, відповідно може перешкоджати процедурі примусового видворення.

Відповідач ОСОБА_3 або його представник ОСОБА_6 в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином неодноразово за зазначеними в матеріалах справи адресами. Зокрема, відповідач ОСОБА_3 повідомлявся за адресою: м.Запоріжжя, вул.. Днепростроєвська,4, яка зазначена ним в особистих письмових поясненнях, наданих у звязку з притягненням до адміністративної відповідальності за ст.203 ч.1 КУпАП, а також за адресою: м.Запоріжжя, бул.Центральний, 14/61, яка зазначена ним в його адміністративному позові про скасування рішення Хортицького РВ в м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про примусове повернення іноземця. Представник відповідача ОСОБА_6 повідомлялась за адресою, вказаною у Витязі з Єдиного реєстру адвокатів України , як адреса здійснення адвокатської діяльності та знаходження робочого місця адвоката.

При цьому, судовий виклик на перше судове засідання (25.07.2016р.) відповідач та його представник отримали особисто в приміщенні суду 20.07.2016р. , однак до суду не прибули.

25.07.2016р. на адресу суду електронною поштою надійшла заява відповідача про розгляд справи у його відсутність, в якій він також повідомив, що проти виїзду за межі України не заперечує, має намір виїхати добровільно.

Беручи до уваги, що судом неодноразово здійснювались виклики відповідача та його представника за зазначеними в матеріалах справи адресами, однак останні в судове засідання не прибули, достовірно знаючи про знаходження в провадженні суду даної адміністративної справи, письмових заперечень проти позову не надали, за заявою від 25.07.2016р. відповідач просив розглядати справу у його відсутність, суд, з метою забезпечення строків судового розгляду, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та його представника за наявними у справі доказами.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов про примусове видворення з України та клопотання про затримання обгрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (п.7); іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом (п.8); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (п.9); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом (п.10).

Відповідно до ст.9 вказаного Закону іноземці в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Реєстрація іноземців, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Ці правила не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. (ст.16 Закону).

Відповідно до ст. 26 Закону іноземець може бути примусово повернутий в країну походження або третю країну, якщо його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому, ст.31 Закону визначає підстави, за яких заборонено примусове повернення та примусове видворення іноземця. Так, іноземці не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до ст. 32 Закону іноземці та особи без громадянства, які відповідно до рішення суду підлягають примусовому видворенню за межі України, відшкодовують витрати, пов'язані з видворенням, в установленому законом порядку. Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов'язаних із видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15 лютого 2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі вїзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі вїзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі вїзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Згідно з Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 Ідаят Оруч, 17.07.1992р.н., є громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_4, його особа посвідчується національним паспортом С 00171990, виданим 17.12.2013р.

Громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 Ідаят Оруч прибув на територію України з території Російської Федерації через КПП «Тополі» 24.01.2016р. і мав право перебувати на території України 90 днів, тобто до 23.04.2016р.

Протягом вказаного строку громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 Ідаят Оруч в установленому діючим законодавством України порядку не звертався із заявами про продовження строку перебування в Україні, про отримання посвідчення на постійне чи тимчасове проживання в Україні.

На підставі постанови начальника Хортицького РВ у м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області ПН МЗП № 134297 від 06.05.2016р. ОСОБА_3 Ідаят Оруч був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП за порушення правил перебування на території України у вигляді штрафу в розмірі 510,00грн.

Крім того, 06.05.2016р. Хортицьким РВ у м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області було прийнято рішення про примусове повернення відповідача з України і останній був зобовязаний покинути Україну в строк до 04.06.2016р. із забороною вїзду в Україну строком на 3 роки. Копію вказаного рішення відповідач отримав 07.05.2016р., тобто достовірно був обізнаний про обовязок покинути Україну у вказаний строк.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2016р., яка набрала законної сили 02.08.2016р., відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 Ідаят Оруч до Хортицького РВ у м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області про скасування рішення про примусове повернення за межі України та заборону вїзда від 06.05.2016р..

На даний час рішення Хортицького РВ у м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 Ідаят Оруч не виконано, відповідач територію України самостійно не покинув, продовжує перебувати в Україні на незаконних підставах.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для прийняття рішення про примусове видворення відповідача з території України.

Так, суд виходить з того, що відповідач є громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_4, після закінчення передбаченого законодавством строку законного перебування на території України 90 днів (тобто після 23.04.2016р.) перебуває на території України незаконно, оскільки з заявою про продовження строку перебування на території України в установленому порядку не звертався, посвідчення на постійне чи тимчасове проживання в Україні в установленому порядку не отримував. Жодних доказів на підтвердження законних підстав перебування на території України відповідач суду не надав.

Після прийняття рішення про примусове повернення відповідача з України, згідно з яким відповідач зобовязаний був покинути самостійно територію України в строк до 04.06.2016р., він оскаржив до його до адміністративного суду і в задоволенні його позову було відмовлено. Після набрання чинності цим судовим рішенням відповідач рішення про примусове повернення за межі України до теперішнього часу добровільно не виконав, поважних причин цього не повідомив та не підтвердив, що свідчить про можливість ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове повернення і в подальшому.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави, передбачені ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для примусового видворення відповідача з території України. Судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що виконання рішення про примусове видворення відповідача буде становити для нього реальну загрозу його життю, свободі або здоров'ю чи призведе до інших негативних наслідків, які згідно з ст.31 вказаного Закону є підставами для заборони щодо примусового повернення чи примусового видворення іноземця з території України в країну його походження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про примусове видворення відповідача за межі території України підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобовязати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч.7 ст.183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за пять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Вирішуючи питання про прийняття за клопотанням позивача рішення про затримання відповідача, суд виходить з того, що останній незаконно перебуває на території України, рішення про примусове повернення його за межі України добровільно на протязі тривалого часу не виконує, територію України до теперішнього часу не покинув, хоча такого свого обовязку не заперечує, поважних причин для невиконання рішення про примусове повернення не зазначив і відповідних доказів як під час розгляду справи за його адміністративним позовом про оскарження рішення щодо примусового повернення, так і під час розгляду даної справи, суду не надав, в матеріалах справи маються дані про зміну ним місця свого проживання на території м.Запоріжжя, дані про наявність у нього законних джерел існування та родинних звязків на території України навпаки немає.

За вказаних обставин у суду є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення за межі України та буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, що відповідно до ч.2 ст.183-7 КАС України є підставою для його затримання.

Таким чином, клопотання позивача також підлягає задоволенню.

На підставі п.5 ч.2 ст.256 КАС України, за заявою позивача, суд вважає необхідним допустити негайне виконання вказаної постанови суду.

Керуючись ст.2,8,9,11,50,159-162,183-7,186,256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Хортицького РВ в м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_3 Ідаят Оруч про примусове видворення за межі України задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 Ідаят Оруч, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Клопотання Хортицького РВ в м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про затримання ОСОБА_3 Ідаят Оруч - задовольнити.

Затримати громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 Ідаят Оруч, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк не більше шести місяців.

Розяснити Хортицького РВ в м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, що строк затримання іноземця може бути продовжений за їх адміністративним позовом, що подається кожні три місяці, але не більш як на дванадцять місяців.

Допустити негайне виконання постанови суду.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом пяти днів з дня його проголошення, особами, які беруть участь у справі, але не присутні під час проголошення постанови, - в той же строк з моменту отримання копії постанови.

Оскарження постанови не зупиняє її негайного виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови складено 04.10.2016р. 13.30год.

Суддя Н.А.Мурашова

04.10.2016