Справа № 826/87/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/87/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд", звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 вересня 2014 року №1300/26-55-22-01, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 108 761,00 грн., в тому числі за основним платежем - 87 009,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21 752,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2016 року в задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено перевірку Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд", за результатами якої складено акт від 01 вересня 2014 року №825/26-55-22-01/04012951.

На підставі вказаного акту перевірки, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято повідомлення-рішення від 16 вересня 2014 року №1300/26-55-22-01 згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123. статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 14.1 статті 14, пункту 138.2 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ПАТ "ПТІ "КИЇВОРГБУД" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 108 761,00 грн., в тому числі за основним платежем - 87 009,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21 752,00 грн.

Позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення, оскільки господарські операції підтверджені первинними документами, висновки акта перевірки про відсутність реального здійснення господарської діяльності не підтверджується жодними доказами.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову погодився з висновками акту перевірки відповідача про відсутність факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "ПТІ "КИЇВОРГБУД" (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір про надання послуг від 24 травня 2013 року №1, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язки по наданню послуг вантажників для ручного навантаження будівельного сміття на автомобілі виконавця та послуг з вивозу цього сміття з території замовника, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Суворова, 4/6.

Відповідно до пункту 2.1 договору, вартість послуг за місяць визначається у відповідному акті надання послуг.

Замовник здійснює оплату безготівковим розрахунком шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця (пункт 2.2 договору).

На підтвердження виконання умов договору про надання послуг від 24 травня 2013 року №1 позивачем надано акти надання послуг від 07 червня 2013 року, 19 червня 2013 року, 20 червня 2013 року, 29 червня 2013 року, 10 липня 2013 року, 12 липня 2013 року, 25 липня 2013 року, 31 липня 2013 року, 03 серпня 2013 року, 22 серпня 2013 року, 30 серпня 2013 року, 12 вересня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 23 вересня 2013 року, 04 жовтня 2013 року, 18 жовтня 2013 року, 31 жовтня 2013 року, 18 листопада 2013 року, 02 грудня 2013 року, 11 грудня 2013 року, 30 грудня 2013 року (а.с.68-88 т.1).

Вказані документи, містять всю необхідну інформацію про зміст та обсяг проведеної господарської операції наданої послуги.

При цьому слід зазначити, що відповідачем не оспорюється та обставина, що документи складені належним чином, мають всі необхідні реквізити та підтверджують право позивача на податковий кредит.

Крім того, позивачем надано суду свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, яке свідчить, що на час укладення спірного договору контрагент позивача був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Також, в матеріалах справи також міститься свідоцтво платника єдиного податку ОСОБА_2, відповідно до якого, видом господарської діяльності ОСОБА_2 є діяльність автомобільного транспорту.

Крім того, до суду надано докази сплати позивачем грошових коштів платіжних доручень від 07 червня 2013 року №615 на суму 6 350,00 грн., від 07 червня 2013 року №619 на суму 6 350,00 грн., 20 червня 2013 року №677 на суму 2 000,00 грн., від 21 червня 2013 року №682 на суму 1 400,00 грн., від 03 липня 2013 року №718 на суму 1 000,00 грн., від 11 липня 2013 року №756 на суму 1 000,00 грн., від 16 липня 2013 року №783 на суму 700,00 грн., від 26 липня 2013 року №831 на суму 1 500,00 грн., від 01 серпня 2013 року №860 на суму 8 600,00 грн., від 13 серпня 2013 року №907 на суму 1 000,00 грн., від 22 серпня 2013 року №967 на суму 9 300,00 грн., від 03 вересня 2013 року №990 на суму 1 000,00 грн., від 13 вересня 2013 року №1047 на суму 12 000,00 грн., від 19 вересня 2013 року №1062 на суму 1 500,00 грн., від 23 вересня 2013 року №1087 на суму 4 580,00 грн., від 04 жовтня 2013 року №1143 на суму 9 700,00 грн., від 18 жовтня 2013 року №1208 на суму 9 700,00 грн., від 01 листопада 2013 року №1281 на суму 6 600,00 грн., від 18 листопада 2013 року №1342 на суму 7 300,00 грн., від 02 грудня 2013 року №1396 на суму 12 300, грн., від 16 грудня 2013 року №1486 на суму 6 200,00 грн., від 30 грудня 2013 року №1563 на суму 6 300,00 грн.

На думку колегії суддів, вищевказані документи в повному обсязі підтверджують фактичне виконання робіт за спірним договором.

Також, слід зазначити, що отримані від спірного договору послуги були використані позивачем у власній господарській діяльності при проведенні ремонтних робіт нежилого приміщення.

Позивачем, в суді апеляційної інстанції надано документи на підтвердження обсягів вивезеного сміття.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Публічному акціонерному товариству "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд" на праві приватної власності належать нежилі приміщення злощею 6174,10 кв.м, які розташовані в м. Києві по вул. Суворова №4/6 (літера А). вказана обставина підтверджена свідоцтвом про право власності від 10.09.2012 року №734-В (а.с.89) та рішенням про реєстрацію права власності від 19.09.2012 року (а.с.90).

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем у 2013 році проводились ремонтні роботи в приміщеннях будівлі за адресою м. Києві по вул. Суворова №4/6. На підтвердження даних обставин, позивачем надано договір від 02.01.2013 року №1, укладений між позивачем та ПП «Рітур» (а.с.91-92 т.1), договір від 22.07.2013 року №Л-368, укладений між позивачем та ТОВ «Енерджі Сервіс» (а.с.95-96 т.1), договір від 30.07.2013 року №Л-368/1, укладений між позивачем та ТОВ «Енерджі Сервіс» (а.с.99-100 т.1), договір від 30.10.2013 року №Л-517, укладений між позивачем та ТОВ «Енерджі Сервіс» (а.с.105-106 т.1), договір підряду від 10.06.2013 рок №7/1, укладений між позивачем та ТОВ «Вікторія люкс буд» (а.с.113-114 т.1).

Тобто, послуги з вивозу сміття за спірним договором надавались позивачу у зв'язку з проведенням останнім ремонтних робіт в нежилих приміщеннях за адресою м. Києві по вул. Суворова №4/6 з метою в подальшому сдавати їх в оренду.

Так, позивачем надано акти прийому-передачі приміщення, відповідно до яких позивач (Орендодавець) передав у оренду нерухоме майно - частину нежилого приміщення, що розташоване за адресою м. Київ, вул. Суворова, 4/6, зокрема, актом від 12.12.2013 року передано частину нежилого приміщення Громадському об'єднанню «Центр ЮЕЙ» на підставі договору оренди №44/13-13 від 22.11.2013 року (а.с.120 т.1), актом від 04.12.2013 року передано частину нежилого приміщення ТОВ «Інтернет Медіа» на підставі договору оренди №45/13-13 від 22.11.2013 року (а.с.121 т.1), актом від 01.01.2014 року передано частину нежилого приміщення Громадській організації «Громадське телебачення» на підставі договору оренди №48/13-13 від 20.12.2013 року (а.с.117 т.1), актом від 01.05.2014 року передано частину нежилого приміщення Громадській організації «Громадське телебачення» на підставі договору оренди №48/13-13 від 20.12.2013 року (а.с.118 т.1), актом від 01.03.2015 року передано частину нежилого приміщення Громадській організації «Громадське телебачення» на підставі договору оренди №48/13-13 від 20.12.2013 року (а.с.119 т.1).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними висновки ДПІ щодо порушень позивачем норм податкового законодавства, оскільки правочин між позивачем та ФОП ОСОБА_2 несе майновий характер та здійснювався відповідно до вимог чинного законодавства України з належним оформленням первинних бухгалтерських документів.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) укладено договори на виконання топографо-вишукувальних робіт від 25 квітня 2013 року №13-1, від 03 червня 2013 року №13-02, від 01 серпня 2013 року №13-03, від 08 липня 2013 року №13-04, від 08 липня 2013 року №13-05 та від 03 вересня 2013 року №13-06, відповідно до умов яких, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по виконанню топографо-вишукувальних та камеральних робіт.

Відповідно до пункту 2.1 договорів, вартість робіт та порядок розрахунків здійснюється згідно кошторису №1, який додається до договорів і є його невід'ємною частиною.

При закінченні робіт виконавець передає замовнику акт здачі-приймання топографо-вишукувальних робіт та технічний звіт в 4-х примірниках.

На підтвердження виконання умов договорів на виконання топографо-вишукувальних робіт від 25 квітня 2013 року №13-1, від 03 червня 2013 року №13-02, від 01 серпня 2013 року №13-03, від 08 липня 2013 року №13-04, від 08 липня 2013 року №13-05 та від 03 вересня 2013 року №13-06 позивачем надано кошториси на проектні (вишукувальні) роботи до зазначених Договорів,

Крім того, за результатами проведення господарської операції між позивачем та ФОП ОСОБА_3 підписано акти здачі-прийомки проектно-вишукувальних робіт від 20 травня 2013 року №13-1а, від 18 червня 2013 року №13-02, від 12 серпня 2013 року №13-03, від 23 липня 2013 року №13-04, від 23 липня 2013 року №13-05, від 18 вересня 2013 року №13-06, копії технічних звітів від 03 червня 2013 року №13-02, від 01 серпня 2013 року №13-03, від 08 липня 2013 року №13-04, від 08 липня 2013 року №13-05 та від 03 вересня 2013 року №13-06.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи пояснювальні записки по виконанню робіт за спірними договорами (а.с.136-194 т.2)

Крім того, до суду надано докази сплати позивачем грошових коштів платіжних доручень від 24 травня 2013 року №550 на суму 50 000,00 грн., від 07 червня 2013 року №614 на суму 28 016,48 грн., від 27 червня 2013 року №703 на суму 30 000,00 грн., від 26 липня 2013 року №839 на суму 21 000,00 грн., 21 серпня 2013 року №953 на суму 51 000,00 грн., від 15 жовтня 2013 року №1194 на суму 21 000,00 грн., від 23 квітня 2014 року №472 на суму 45 000,00 грн., від 07 травня 2014 року №544 на суму 32 000,00 грн., від 21 червня 2013 року №678 на суму 14 669,95 грн., від 25 грудня 2013 року №1549 на суму 25 753,00 грн., від 31 липня 2013 року №858 на суму 3 500,74 грн., від 31 липня 2013 року №859 на суму 16 244,54 грн., від 14 жовтня 2013 року №1179 на суму 3 376,35 грн.

На думку колегії суддів, вищевказані документи в повному обсязі підтверджують фактичне виконання робіт за спірним договором.

При цьому слід зазначити, що відповідачем не оспорюється та обставина, що документи складені належним чином, мають всі необхідні реквізити та підтверджують право позивача на податковий кредит.

Крім того, слід зазначити, що позивачем на вимогу суду апеляційної інстанції надано технічні звіти за спірними договорами.

Так, дослідивши вищевказані звіти судом апеляційної інстанції встановлено, що вони виконані на виконання договірних зобов'язань та підтверджують фактичне здійснення проектно-вишукувальних робіт.

Зокрема, позивачем проведено проектно-вишукувальних робіт по об'єкту ПЛ 110 кВ «Проект реконструкції транзиту ПЛ-110 кВ» Бар 330-Чернятин-Жмеринка» відповідно до поставленого та погодженого завдання.

За результатами проведення цих робіт позивачем зображено проекти реконструкції в масштабі 1:2000 з урахуванням відповідних перетинів.

Тобто, надані позивачем документи в повній мірі підтверджують виконання спірним контрагентом умов договорів проектно-вишукувальних робіт .

Таким чином, судом апеляційної інстанції досліджено всі первинні документи надані позивачем на підтвердження реальності та товарності укладених договорів, та колегія суддів вважає, що аналіз зазначених вище документів свідчить, що в них наявні всі необхідні реквізити, яким має відповідати первинний документ, відповідно до вимог чинного законодавства. у вказаних документах зафіксовано факти здійснення господарських операцій

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що реальність та товарність господарських операцій між позивачем та контрагентом доведена позивачем, у зв'язку з чим у позивача було право на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по операціях з вказаними контрагентами.

Колегія суддів також відмічає, що відповідно до висновків акту перевірки, контролюючий орган прийшов до висновку про порушення податкового законодавства відповідачем лише на підставі перевірки контрагентів позивача.

Однак, щодо відповідальності позивача за можливі протиправні дії його контрагентів, то відповідно до ст. 47 Податкового кодексу України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органом, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи. Отже, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Факт порушення контрагентом своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе: що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти; або що діяльність платника податку, його взаємозалежних або афілійованих осіб спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників. Дані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Так, при розгляді справи судом апеляційної інстанції було перевірено чи мали операції між позивачем та його контрагентом мали реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем отриманих товарів.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що господарські операції позивача здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності обох підприємств, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Разом з тим, судова колегія вважає, що надані до суду первинні документи складені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджують товарність та реальність здійснення господарської діяльності позивача, його оплату та використання у господарській діяльності; під час проведення перевірки позивачем були надані відповідачу всі вищезазначені первинні документи, жодних зауважень стосовно таких документів, їх наявності та правильності оформлення відповідачем не було зроблено; чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів; ПК України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання; несплата продавцем чи його контрагентом ПДВ до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту; під час укладення договорів контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, свідоцтва платників ПДВ на момент виконання договірних зобов'язань були чинними.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

З огляду на вищезазначене позовні вимоги підлягають задоволенню, оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд" - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2016 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в позов Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 16 вересня 2014 року №1300/26-55-22-01.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд" сплачений судовий збір 3425 (три тисячі чотириста двадцять п'ять) грн. 98 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 04 жовтня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.