Справа № 816/958/16
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 р. Справа № 816/958/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника відповідача Пономаренка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. по справі № 816/958/16

за позовом ОСОБА_3

до Міністерства оборони України

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

22 червня 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач) в якому просив :

- визнати пункт 105 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 22 квітня 2016 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", протиправним та недійсним;

- зобов'язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у сумі - 243600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу з 5.08.1979 по 21.08.1998 року та брав участь в бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан в/ч 83572 з 27.03.1984 року по 03.04.1986 р. 16 грудня 2014 року Полтавською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено другу групу інвалідності з 15.12.2014 (захворювання, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії). У подальшому, керуючись нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, позивач подав заяву до Полтавського ОВК про виплату одноразової грошової допомоги. Полтавським ОВК документи відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, подано висновок до Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо можливості виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги. 22.04.2016 відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги. Позивач, не погоджуючись з діями відповідача, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. У письмових запереченнях відповідач зазначив, що відмова у призначенні соціальної виплати пов'язана з тим, що заявник був звільнений зі служби в Збройних Силах Російської Федерації, з якою не укладалось міждержавних угод про здійснення виплат одноразової грошової допомоги.

17 серпня 2016 року постановою Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано відмову Міністерства оборони України в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", ОСОБА_3, оформлену протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 22.04.2016 № 23.

Зобов'язано Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 стосовно ОСОБА_3 з урахуванням висновків суду.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зокрема зазначив, що в порушення вимог ч. 4 ст. 18 КАС України, справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки вважає, що справа підлягає розгляду місцевим загальним судом, як адміністративним судом. Крім того, вважає, що судом 1 інстанції, в порушення норм матеріального права, не надано оцінки доводам відповідача про те, що позивач був звільнений в запас 21 серпня 1998 року зі Збройних Сил Російської Федерації . У статті 1 Угоди про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей і державне страхування військовослужбовців держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 15 травня 1992 року встановлено, що обов»язкове державне страхування військовослужбовців Збройних Сил держав-учасниць Співдружності здійснюється на умовах, за нормами і в порядку, що встановлені або будуть установлені законодавством держав-учасниць, на території яких проживають зазначені військовослужбовці та їх сім»ї. Угодою не встановлено порядку отримання та виплати одноразової грошової допомоги. Згідно ст. 1-2 Угоди від 14.02.1992 року за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Таким чином, законодавцем прямо передбачено збереження прав і пільг за раніше встановленими законами та актами колишнього Союзу РСР, тобто за законами, які були чинними до набуття чинності Угодою, а саме до 14.02.1992 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представника Міністерства оборони України , перевіривши, відповідно до ст.. 195 КАС України, в межах апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

Судом встановлено, підтверджується витягом з послужного списку та військовим квитком, що позивач призваний на військову службу з 05.08.1979 року Амур-Ніжнеднепровським районним військовим комісаріатом м. Дніпропетровська. 22 червня 1983 року закінчив Полтавське вище військове командне училище. ( а.с. 29)

В період 27.03.1984 по 03.04.1986 ОСОБА_3 проходив службу в Демократичній Республіці Афганістан, де в той час велись бойові дії, що підтверджується довідкою Полтавського ОМВК від 22.12.2015 № 5/6443 (а.с. 16).

21.08.1998 звільнений у запас Збройних Сил Російської Федерації у званні капітана. (а. с. 29).

27 лютого 2014 року рішенням Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України встановлено причинний зв'язок поранення (контузії ) отриманого позивачем ОСОБА_3 як колишнім військовослужбовцем з проходженням військової служби в країні, де велись бойові дії. В протоколі № 507 від 27.02.2014 ЦВЛК Міністерства оборони України зазначено, що захворювання позивача пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 14).

16 грудня 2014 року Полтавською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності у зв»язку із захворюваннями пов'язаними з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК серія АВ № 0187069 (а.с. 13).

Позивач звернувся до Полтавського ОВК з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.

23 грудня 2015 Полтавським ОВК направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 разом з документами (а.с. 20).

Відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 22.04.2016 № 23 відповідач Міністерство оборони України дійшов висновку про відмову в призначенні ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, оскільки в позивач був звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 21.08.1998, а законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн. (а.с. 44).

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що останній має право на одноразову грошову допомогу , відповідно до п.2 ст. 9 та ч.2 ст. 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей « № 2011 -Х11, як військовослужбовець, який отримав інвалідність у наслідок поранення отриманого під час проходження військової служби. Розмір цієї допомоги повинен визначатися у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України в № 975 від 25 грудня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав :

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно частини 1 статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1- рп/99).

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХII (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Пунктом "б" частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи,

Частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 Порядку № 975 зазначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов'язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.

Згідно пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов'язаного з її проходженням, виникає з моменту встановлення інвалідності 04.12.2014 (а.с. 13), а не з моменту звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 у справі № К/800/1679/14 та постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 № 21-563а14.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в складі військ Збройних сил колишнього СРСР позивач ОСОБА_3 має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам відповідача щодо звільнення позивача в запас 21 серпня 1998 року зі Збройних Сил Російської Федерації .

Відповідно до статей 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.

Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов'язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992.

Відповідно до статті 1 цього Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в збройні сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Вищезазначеними міждержавними Угодами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї Держави Співдружності, на якій він проживає.

Позивач є громадянином України , що підтверджується його паспортом (а.с. 17), а тому має право, гарантоване Законом № 2011-ХІІ на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю внаслідок захворювань, які пов'язані із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про порушення при встановленні причинного зв»язку наявних у позивача ОСОБА_3 поранень і захворювань з виконанням обов»язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, оскільки позивач, має статус інваліда війни 2 групи - учасника бойових дій, який підтверджений рішенням військово - лікарської комісії Міністерства оборони України. Крім того, на вказаний факт, як на підставу для відмови в призначенні одноразової допомоги в оскаржуваному рішенні відповідач не посилався.

Однак, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції при розгляді справи залишив поза увагою дотримання предметної підсудності.

Так, відповідно до частини 1 статті 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей « № 2011 -Х11 одноразова грошова допомога у разі загибелі( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов»язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особами, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 вказаного Закону одноразова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення( контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов»язків військової служби або внаслідок захворювання, пов»язаного з виконанням ним обов»язків військової служби, чи встановлення інвалідності після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Згідно частини 4 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із посиланням на яку позивач просить зобов»язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу, визначає, зокрема, підстави соціального захисту військовослужбовців, інвалідність яких настала після звільнення зі служби.

Пунктом 4 частини 18 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо фізичних осіб з суб»єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оскільки одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена частиною 4 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та про зобов»язання виплати якої ставить питання позивач в позовній заяві, відноситься до соціальних виплат, а тому даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому КАС України.

Враховуючи те, що судом першої інстанції допущено порушення предметної підсудності, судове рішення підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України як таке, що ухвалене неповноважним судом з ухваленням нового рішення.

Оскільки звернення про виплату одноразової грошової допомоги відповідач розглянув неповно, колегія суддів приходить до висновку про ухвалення нового рішення про покладення обов»язку на відповідача, як головного розпорядника коштів повно та всебічно розглянути звернення позивача та прийняти відповідне рішення про що повідомити уповноважений орган, тобто військовий комісаріат .

Відповідно до ч. 1ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки, відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться за рахунок Державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. по справі № 816/958/16 - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства оборони України в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", ОСОБА_3, оформленої протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 22.04.2016 року №23.

Зобов'язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року стосовно ОСОБА_3 з урахуванням висновків суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Любчич Л.В. Спаскін О.А.
Повний текст постанови виготовлений 30.09.2016 р.