Справа № 2а-710/10/0370
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2016 року м. Київ К/800/22695/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Бухтіярова І.О.
Олендер І.Я.
за участю секретаря:Латишевої Л.П.,
за участю представників
позивача:Остапчук І.І.,
відповідача:не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року

у справі №2а-710/10/0370 (9104/30313/10)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кроноспан УА»

до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кроноспан УА» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 22 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 28 серпня 2009 року №650/2301/0, від 02 листопада 2009 року №/1, від 08 грудня 2009 року №/2, від 25 лютого 2010 року №/3.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, в яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Посадові особи контролюючого органу провели позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за травень 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість за період з 01 квітня 2009 року по 30 квітня 2009 року, про що склали акт від 17 серпня 2009 року № 785/57/2301/33273907, яким встановили порушення позивачем вимог пункту 1.8 статті 1, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2009 року на 12 511 187,00 грн.

За результатами проведеної перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2009 року №650/2301/0, яким зменшив позивачу суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 12 511 187,00 грн.

У порядку адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 02 листопада 2009 року №/1, від 08 грудня 2009 року №/2, від 25 лютого 2010 року № /3, аналогічні за змістом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, сплаченого при імпорті послуг, оскільки фактичної сплати податку на додану вартість до бюджету не відбулося, а податкові зобов'язання погашені за рахунок переплати в особовому рахунку платника податків, що утворилася після бюджетного відшкодування. При цьому, в акті перевірки відповідачем підтверджується факт отримання позивачем послуг від нерезидента на митній території України та проведення розрахунків з виконавцем.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності з боку позивача порушень вимог податкового законодавства в частині формування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбав послуги у сфері дорадництва та організації інвестиційного завдання під назвою «Підприємство по виробництву деревостружкової плити» згідно з договором від 25 лютого 2005 року, укладеним з нерезидентом Kronoplus Tеchnical AG (Швейцарія), що підтверджується актом виконаних робіт від 31 березня 2009 року №9. По вказаній операції позивач нарахував і відобразив у декларації з податку на додану вартість за березень 2009 року податкове зобов'язання на вартість отриманих послуг у розмірі 15 490 973,19 грн. та провів у повному обсязі розрахунки з виконавцем - нерезидентом. Актом перевірки контролюючого органу від 02 липня 2009 року №619/46/2301/33273907 підтверджено правомірність формування позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за березень 2009 року.

Нормами пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», визначено бюджетне відшкодування як суму, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з підпунктом «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 вказаного Закону, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається у тому числі у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Об'єктом оподаткування є операції платників додатку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України (підпункт 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Підпункт «а» пункту 6.5 статті 6 цього Закону визначає місцем поставки послуги, яка надається нерезидентом, місце розташування його представництва, а за відсутності такого - місце розташування резидента, який виконує агентські (представницькі) дії від імені такого нерезидента, а за відсутності такого - місце фактичного розташування покупця (отримувача), який у цьому випадку виступає податковим агентом такого нерезидента.

Підпунктом 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит по поставці послуг нерезидентом на митній території України є дата сплати податку по податкових зобов'язаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті.

У відповідності до підпункту 7.3.6 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення податкових зобов'язань при імпортуванні робіт (послуг) є дата списання коштів з розрахункового рахунку платника податку в оплату робіт (послуг) або дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) нерезидентом залежно від того, яка з подій відбулася першою.

При імпорті послуг податок на додану вартість постачальникам товарів не сплачується, а сплачується до держбюджету під час включення податку на додану вартість до податкової декларації, оскільки імпортовані послуги митному оформленню не підлягають і єдиною можливістю сплатити податок на додану вартість за отримані від нерезидента послуги на митній території України є включення податкового зобов'язання з податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість.

Відтак, датою сплати податку до бюджету вважається дата подання до податкової інспекції (адміністрації) податкової декларації з податку на додану вартість, в якій сума податку на додану вартість за отримані від нерезидента послуги включена до податкових зобов'язань.

З огляду на вказане, доводи податкового органу, викладені в касаційній скарзі, підлягають відхиленню, оскільки підпункт 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не містить обмежень щодо відшкодування податку на додану вартість при імпорті послуг, сплаченого до бюджету шляхом включення його до податкових зобов'язань.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах заявленої касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року у справі №2а-710/10/0370 (9104/30313/10) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяНечитайло О.М.
СуддіБухтіярова І.О. Олендер І.Я.