Справа № 161/9709/16-а, 2а-161/539/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Справа № 876/7091/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року в адміністративній справі № 161/9709/16-а за позовом Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, управління ДМС України у Волинській області до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3 про примусове видворення за межі території України та поміщення у пункт тимчасового перебування,

В С Т А Н О В И В :

29 липня 2016 року Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України та управління ДМС України у Волинській області звернулися до Луцького міськрайонного суду Волинської області із вказаним позовом про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3 та поміщення його у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк до 18 (вісімнадцяти) місяців.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянин Республіки Ірак ОСОБА_3 був затриманий за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску, порушив вимоги ст.ст. 9, 16, 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у останнього відсутні кошти на існування та повернення до країни походження, добровільно у встановлений строк територію України не має наміру залишати, і є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач самостійно з України виїхати не в змозі та надалі буде ухилятись від виконання рішення про його примусове повернення і намагатиметься повторно в'їхати до країн західної Європи з незаконним перетинанням державного кордону України.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року позов задоволено.

Видворено за межі України громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в примусовому порядку.

Поміщено громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк до 18 (вісімнадцяти) місяців.

Допущено негайне виконання постанови.

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржив громадянин Республіки Ірак ОСОБА_3, який просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не з'ясував та не переконався, що виконання рішення про видворення не буде означати для відповідача реальної загрози його життю і це відповідно до міжнародного права та національного законодавства є підставою для надання йому міжнародного захисту.

Крім того, зазначає, що розміщення іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування можливе лише за наявності підстав для їх примусового видворення та є по своїй суті позбавленням свободи, оскільки на його думку підстав для примусового видворення немає то й відсутні підстави для поміщення його в пункт тимчасового перебування.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга є безпідставна і не належить до задоволення з наступних міркувань.

Згідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; надалі - Закон № 3773-VI) правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Згідно пункту 15 статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно частини першої статті 15 Закону № 3773-VI в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Статтею 16 Закону № 3773-VI передбачено, зокрема, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до статті 23 Закону № 3773-VI нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні та інші правопорушення несуть відповідальність відповідно до закону.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 30.06.2016 р. о 07 год. 30 хв. прикордонним нарядом «Група реагування» на ділянці відділу прикордонної служби «Рівне» Луцького прикордонного загону, на території Любомльського району Волинської області, в районі прикордонного знаку № 989, на напрямку Старовойтово (Україна) - Дорохуськ (РП) в 10 м від контрольно слідової смуги, 100 м від лінії державного кордону, за спробу незаконного перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску через державний кордон України, було виявлено та затримано в адміністративному порядку до 3 діб, зі слів, громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мав при собі внутрішній паспорт громадянина Іраку.

У порядку проведення ідентифікації затриманої особи було встановлено, що затриманий громадянин назвався громадянином Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з метою покращення умов проживання вирішив потрапити до країн ЄС, а саме до Німеччини. З цією метою, за грошову винагороду в розмірі 2000 доларів США певні люди допомогли йому потрапити до Туреччини, де він з аеропорту «Ataturk Havalimani» з підробленим паспортом вирушив до Одеси, згодом - Вінниці та Києва, з якого вже вирушив до кордону з Республікою Польща.

Близько 04 год. 00 хв. 30.06.2016 р. супроводжуючий його чоловік зупинив автомобіль та, вийшовши з автомобіля, вказав у напрямку лісистої місцевості і повідомив йому, щоб він рухався у вказаному напрямку, так як за лісом починається Німеччина, а на цей час вони вже в Республіці Польща.

Про затримання іноземця було повідомлено Консульське управління МЗС України та Посольство Республіки Ірак в Україні за № 43/8083 від 30.06.2016 р.

Згідно постанови Любомльського районного суду Волинської області від 01.07.2016 р. громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетинання державного кордону України з Республікою Польща поза пунктом пропуску, і накладено на нього стягнення у виді 10 (десяти) діб адміністративного арешту, які вищевказаний іноземець відбув у ізоляторі тимчасового тримання Луцького ВП ГУНП у Волинській області.

Із заявою про отримання статусу біженця чи додаткового захисту іноземець не звертався.

Надалі, 06.07.2016 р. у ході співбесіди з офіцером Луцького прикордонного загону та перекладачем, громадянин Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повідомив, що внутрішній паспорт громадянина Іраку підроблений і анкетні дані не відповідають дійсності та зазначив, що він є громадянином Туреччини та інші власні анкетні дані.

Про зміну анкетних даних відносно іноземця було повідомлено Консульське управління МЗС України та Посольство Турецької Республіки в Україні за № 43/8409 від 07.07.2016 р. Станом на 28.07.2016 р. відповідь про приналежність особи будь-якій країні не надходила.

02.07.2016 р. керівництвом Луцького прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України, який зобов'язаний покинути територію України до 10.07.2016 р.

Громадянин Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішення про примусове повернення не виконав через відсутність коштів та відповідного паспортного документа.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про його примусове повернення, що є підставою для прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Відповідно до статті 26 Закону № 3773-VI іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Як було зазначено вище, таке рішення про примусове повернення відповідача за межі України було прийнято керівництвом Луцького прикордонного загону 02.07.2016 р. і особисто ознайомлено позивача з цим рішенням та вимогами статті 30 Закону № 3773-VI про наслідки невиконання цього рішення; як видно із цього рішення, відповідач зобов'язався залишити територію України не пізніше 10 липня 2016 року.

Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач у вказаний строк територію України не залишив; тобто, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виїзду за межі території України, оскільки рішення про примусове повернення не виконав, у нього відсутні будь-які документи, необхідні для добровільного виїзду за межі території України, та кошти для придбання проїзного документа, відповідач незаконно прибув на територію України, а також здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

За таких обставин, наявні передбачені законодавством підстави для ухвалення постанови адміністративного суду про примусове видворення громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, оскільки він реалізуючи свої права та свободи, міг іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдаючи шкоди національним інтересам України та не порушуючи законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Але, знаючи про можливість легально в'їхати до Європейських країн, відповідач вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб, використовуючи при цьому міжнародні злочинні угрупування. Знаючи, що під час досягнення своєї мети, він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно йшов на вчинення правопорушень.

Згідно частини четвертої статті 30 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про поміщення громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3 в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Підстави, які б стали перешкодою для видворення відповідача за межі території України (стаття 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») відсутні.

За приписами частини восьмої статті 30 Закону № 3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Проте, відповідач у передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» строки, до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту, не звертався.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не з'ясував та не дав оцінки наявності підстав у нього побоювань щодо загрози його життю є безпідставні.

Таке побоювання складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи зазначеного побоювання. Побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї.

Відповідач не надав доказів на підтвердження своїх доводів про те, що у випадку видворення за межі території України для нього існує загроза його життю.

Також відсутні докази, які б свідчили, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Підставою для виїзду з Республіки Ірак ним були вказані лише економічні причини - покращення умов проживання.

Доповіді міжнародних організацій про наявність фактів порушення прав людини в Республіці Ірак, на які посилається апелянт, не є безумовною підставою вважати, що у випадку видворення з України він може зазнати переслідувань в Іраку, оскільки як зазначено вище, відповідач не довів того, що саме щодо нього існує така загроза і жодним чином не обгрунтував таких побоювань.

Крім того, звернення апелянта з апеляційною скаргою, у якій він зазначає, що його видворення буде загрожувати його життю, колегія суддів розцінює як зловживання своїми правами з метою уникнення видворення за межі території України, оскільки в суді першої інстанції він позов визнав повністю, не заперечував проти його видворення, а також підтвердив той факт, що не в змозі самостійно покинути територію України через відсутність коштів та необхідних документів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року в адміністративній справі № 161/9709/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді В.В. Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 03 жовтня 2016 року.