Справа № 806/1067/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2016-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 вересня 2016 року Житомир Справа № 806/1067/16

Категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів - Макарова В.В.Крилова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Північного регіональне управління Державної прикордонної служби України про зобов"язати скасувати накази, поновлення на посаді, зобов"язати виплатити кошти,

в с т а н о в и в :

16 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

- зобов'язати Житомирський прикордонний загін скасувати наказ від 26.03.2015 № 47-кп про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення "сувора догана" заступника начальника відділу прикордонної служби "Овруч" І категорії (тип Б) з оперативно-розшукової роботи - начальника прикордонного оперативно-розшукового відділення майора ОСОБА_1;

- зобов'язати Житомирський прикордонний загін скасувати накази в частині застосування дисциплінарних стягнень відносно ОСОБА_1, а саме:

наказ від 18.05.2015 № 429-аг про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення "догана" на офіцера відділу організації охорони державного кордону штабу майора ОСОБА_1;

наказ від 12.08.2015 № 148-кп, про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення "догана" на офіцера відділу організації охорони державного кордону штабу майора ОСОБА_1;

- зобов'язати Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України скасувати наказ № 134-аг від 17.03.2015;

- зобов'язати Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України скасувати наказ начальника Північного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 43-ОС від 16.03.2016 в частині звільнення з військової служби в запас наказом за підпунктом "и" (у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", без права носіння військової форми одягу ОСОБА_1, офіцера відділу організації охорони державного кордону штабу.

- зобов'язати Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України скасувати наказ начальника Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 58-ОС від 28.03.2016 в частині виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 та зняття з нього усіх видів забезпечення.

- зобов'язати Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України поновити ОСОБА_1 на військовій службі на посаді офіцера відділу організації охорони державного кордону штабу з дати звільнення, а саме з 16.03.2016;

- зобов'язати Житомирський прикордонний загін включити ОСОБА_1 до списків особового складу з дати виключення, а саме з 28.03.2016 та виплати йому грошове забезпечення та видати матеріальне забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що він проходив службу на посаді офіцера організації охорони державного кордону штабу Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України.

15.01.2016 відносно нього начальником Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України Черновим Ю.М. прийнято рішення про попередження позивача про дострокове розірвання контракту з ініціативи командування та звільнення його з військової служби у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Підставою для прийняття попередження про звільнення ОСОБА_1 зазначено притягнення його до дисциплінарної відповідальності на підставі наказів від 17.03.2015 № 134-аг, від 26.03.2015 № 47-кп, від 18.05.2015 № 429-аг, від 12.08.2015 № 148-кп.

16.03.2016 його звільнено з військової служби в запас наказом начальника Північного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 43-ОС за підпунктом "и" (у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", без права носіння військової форми одягу та наказом № 58-ОС від 28.03.2016 виключено зі списків особового складу і знято з усіх видів забезпечення.

Вважаючи своє притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби неправомірним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник відповідача - Житомирського прикордонного загону, заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв"язку з пропуском строку звернення до суду на підставі ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вважає, що позивачем пропущено місячний строк на звернення до суду щодо оскарження зазначених наказів.

Позивач та його представник проти даного клопотання заперечили та просили визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними. Вказали, що інформацію про існування оскаржуваних наказів отримали в березні 2016 року і раніше не знали і не могли знати про їх існування. Пояснили, що по вині відповідачів накази були приховані, що позбавило можливості оскаржити їх в судовому порядку. Також позивач пояснив, що не зміг вчасно оскаржити накази, оскільки хворів. Крім того, представник позивача вказала, що у справах про звільнення працівник може звернутися до суду із заявою в межах строків, встановлених ст.ст.233,234 Кодексу законів про працю України. Просили відмовити в клопотанні.

Представник відповідача - Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України вказане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду підтримав.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в Житомирському прикордонному загоні Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України з 2011 року.

Наказом начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 16.03.2016 № 43 - ОС майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас Збройних Сил У країни у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту. Наказом начальника Житомирського прикордонного загону від 28.03.2016 № 58-ОС ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини з 28.03.2016.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Зокрема, наказом начальника Житомирського прикордонного загону від 26.03.2015 №47-КП ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана".

Наказом начальника Житомирського прикордонного загону від 18.05.2015 №429-аг майора ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "догана".

Наказом начальника Житомирського прикордонного загону від 12.08.2015 №148-КП ОСОБА_1 при тягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "догана".

Наказом Північного регіонального управління Державної прикордонної служби від 17.03.2015 № 134-аг ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді "пониження в посаді"

Позивач посилається на те, що лише в березні 2016 року, тобто з моменту отримання листа на запит адвоката, йому стало відомо, що він неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, що вподальшому стало підставою для звільнення зі служби з посади офіцера організації охорони державного кордону штабу Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Також зазначає, що неодноразово звертався до відповідачів з письмовими заявами з питань надання спірних наказів. Крім того, вказує, що тривалий час перебував на лікарняному та за станом здоров'я не зміг оскаржити накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності в установлений тримісячний строк. Також під час служби на нього здійснювався постійний психологічний тиск, з огляду на що вважає, що строк звернення до суду ним пропущений з поважних причин.

Однак, суд не приймає до уваги такі доводи позивача, з огляду про наступне.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 99 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 3 ст. 99 КАС України).

Наведена норма Кодексу, дає підстави для висновку, що законодавцем чітко встановлено строк звернення до суду у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби у один місяць, а також передбачено, що такий строк починає свій перебіг із моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинним процесуальним Законом обмежено право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів певним строком. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно правових відносинах.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

В той же час, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Разом з тим, матеріали справи таких доказів не містять.

Фактичні обставини справи свідчать, що позивач подав позовну заяву до Житомирського окружного адміністративного суду 16 червня 2016 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті про відправлення кореспонденції до суду.

Разом з тим, як вже зазначалося, в обґрунтування поважності пропущеного строку звернення до суду позивач посилається на те, що йому лише в березні 2016 року, тобто з моменту отримання листа на запит адвоката, стало відомо про те, що його наказами від 17.03.2015 № 134-аг, від 26.03.2015 № 47-кп, від 18.05.2015 №429-аг, від 12.08.2015 №148-кп було притягнено до дисциплінарної відповідальності.

Однак, слід зазначити, що в ході розгляду справи встановлено, що про існування таких наказів позивачу було відомо ще в 2015 році.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_6 був ознайомлений з наказом від 26.03.2015 № 47-кп - 01.04.2015, з наказом від 18.05.2015 № 429-аг - 18.05.2015, з наказом від 12.08.2015 № 148-КП - 12.08.2015, про що свідчать його підписи на даних наказах (а.с.63-68).

Що стосується наказу від 17.03.2015 №134-аг, то про його існування позивачу було відомо ще 09.04.2015, що підтверджується його підписом в службовій картці (а.с. 140-143).

В судовому засіданні були оглянуті оригінали даних наказів та службової картки і позивач не заперечував, що підписи на них виконані саме ним.

На користь висновку про обізнаність позивача з наказом № 134-аг від 17.03.2015 свідчить ще і та обставина, що даним наказом ОСОБА_6 було понижено в посаді, а саме з посади заступника начальника ВПС "Овруч" з ОРР-начальника ПОРВ переведено на посаду офіцера відділу організації охорони державного кордону штабу. Тобто, з 17.03.2015 до дати звільнення-16.03.2016 ОСОБА_6 цілий рік проходив службу на нижчій посаді, а тому знав або повинен був дізнатися про існування даного наказу.

Таким чином, доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Так, в у своїй заяві позивач посилається на неодноразові звернення до відповідачів його особисто та адвоката щодо отримання копій оспорюваних наказів.

Разом з тим, суд вважає, що факт звернення позивача чи адвоката із листами до відповідачів (звертався із заявами та чекав на відповідь) не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки звертаючись із листами, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду у встановлений строк за захистом своїх прав.

В той же час звертає на себе увагу і хронологія, з якою позивач та адвокат зверталася з такими заявами.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що 15.01.2016 йому стало відомо про прийняття відносно нього рішення при дострокове розірвання контракту з ініціативи командування та звільнення його з військової служби за систематичне невиконання умов контракту. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 16.01.2016 позивач звернувся до Житомирського прикордонного загону із письмовим рапортом про надання йому копії особової справи, службової картки та матеріалів службових розслідувань.

Як підтверджується матеріалами справи відповідь на звернення позивачу була надана 29.02.2016 та до відповіді додано копії наказів від 26.03.2015 № 47-КП, від 18.05.2015 № 429-аг, від 12.08.2015 № 148-КП. Щодо наказу № 134-аг від 17.03.2015 рекомендовано звернутися до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби як до органу, який видав цей наказ (а.с. 73).

Крім того, на запит адвоката зазначені накази Житомирський прикордонним загоном були надані 10.03.2016, що підтверджується листом № 14/1934 (а.с.75-77).

Разом з тим, з даним позовом позивач звернувся лише 16.06.2016, тобто з пропуском встановленого строку.

Отже, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про їх порушення, на думку суду, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, безпідставними є твердження позивача про те, що тільки з листів відповідача йому стало зрозуміло про існування спірних наказів і про те, що із ними його не знайомили.

Зокрема, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

В судовому засідання встановлено, що про існування вищевказаних наказів, в тому числі про звільнення, позивач знав фактично з моменту їх видання.

Зокрема, представник відповідача - Житомирського прикордонного загону пояснив, що під час виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини, для здачі своєї посади та проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1, останньому було надано обхідний лист для проходження по відповідним службам, з метою проведення належного розрахунку з ним. Після того, як ОСОБА_1 обійшов усі служби, 28.03.2016 даний лист був зданий до відділу кадрів. Також зазначив, що в обхідному листі вказані підстави для звільнення, а саме: наказ від 16.03.2016 № 43-ОС, наказ начальника Житомирського прикордонного загону від 28.03.2016 № 58-ОС.

Підтвердженням даних обставин є також наявна в матеріалах справи належним чином засвідчена копія обхідного листа (а.с.71).

В судовому засіданні позивач даних обставин не заперечував та пояснив, що на службу не виходив починаючи з 30.03.2016.

Таким чином, про існування наказу про звільнення позивач знав ще 28.03.2016, тобто в день, коли його виключали із списків особового складу частини, оскільки на службу він не з'являвся, що свідчить про обізнаність в тому, що його звільнено з військової служби. Тому, безпідставними є також доводи позивача про те, що йому не вручили копії наказів.

Суд вважає, що у даному випадку має місце не усвідомлення позивачем про порушення його права, а встановлення наявності правової підстави для звернення до суду з позовом, що не є тотожними поняттями.

Крім того, порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушення закону. Підставою звернення до суду в даному випадку є протиправне рішення (наказ), яке як стверджує позивач порушує його права. Саме лише порушення закону з боку відповідачів щодо не ознайомлення його зі спірними наказами, не дає підстав для висновку про те, що позивач не знав (не усвідомлював) про їх існування.

Щодо доводів про поважність причин пропуску звернення до суду через перебування позивача на лікарняному суд зазначає наступне.

Так до матеріалів справи позивачем в судовому засіданні надано копії довідок про тимчасову непрацездатність, з яких вбачається, що ОСОБА_1 хворів 11.02.2016, з 15.02.2016 по 19.02.2016, з 02.03.2016 по 04.03.2016, з 09.03.2016 по 10.03.2016, з 11.03.2016 по 25.03.2016, тобто перед днем звільнення (а.с. 124-128). Однак, доказів того, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з дня фактичного звільнення, тобто з 28.03.2016 по день звернення до суду не надано.

З огляду на викладене, суд вважає такі доводи позивача безпідставними та до уваги їх не приймає.

Додатково суд звертає увагу при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Однак, обґрунтування позивача про те, що йому лише в березні та червні 2016 року стало відомо (зрозуміло) про існування оскаржуваних наказів, як вже зазначалося не можуть вважатися поважною причиною пропуску строків звернення до суду.

Відтак доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до Житомирського окружного адміністративного суду оцінюються критично.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд також звертає увагу на те, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як вже зазначалося ч.3 ст.99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

В правовому полі сутність військової дисципліни, обов'язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, урегульовано Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 року № 551-XIV, положення якого поширюються в тому числі і на Державну прикордонну службу України.

Відповідно ст. 88 даного Закону військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Тобто, визначений ст.99 КАС місячний строк на звернення до суду щодо спорів про прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є спеціальними.

В судовому засіданні представник позивача вказала на необхідність застосування до спірних правовідносин ст.233 КЗпП України, якою визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк, при цьому посилається на позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 06.11.2013 р. у справі № 21-389а13.

Однак, слід зазначити що відповідно до ч.2 с.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії.

За змістом постанови, на яку посилається представник позивача, Верховним Судом України давалася оцінка правомірності застосування судами нижчих інстанцій наслідків пропуску строку звернення до суду у вигляді відмови в задоволенні позову, визначених в ст.100 КАС в редакції, яка діяла до 07.07.2010 р.. Крім того, норми ст.99 КАС України (до 07.07.2010 р.) передбачали річний строк звернення до суду.

Водночас положеннями ст. ст. 99,100 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 р. № 2453-VI, врегульовано особливості визначення строків для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби та наслідків їх пропуску.

Таким чином, доводи представника позивача щодо застосування норм ст. 233 КЗпП України до спірних правовідносин є безпідставними та судом до уваги не приймаються.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем інших доказів про причини пропуску строку звернення до суду не надано, суд не знаходить підстав для висновку про наявність поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, оскільки об'єктивно у позивача були відсутні перешкоди вчасно звернутись до суду цим позовом.

Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем строк звернення до суду пропущений без поважних причин, а тому позовну заяву залишає без розгляду.

Керуючись ст.ст.99 100, 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України ,

у х в а л и в :

Клопотання представника Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов"язання скасувати накази від 26.03.2015 р. № 47-кп, від 18.05.2015 р. № 429-аг, від 12.08.2015 р. № 148-кп, від 17.03.2015 р. № 134-аг, від 16.03.2016 р. № 43-ОС, від 28.03.2016 р. № 58-ОС, поновлення на посаді та зобов"язання виплатити кошти, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Капинос

Повний текс ухвали складено 21 вересня 2016 року