Справа № 806/608/16
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Житомир справа № 806/608/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Романченка Є.Ю., суддів: Черняхович І.Е., Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Ткачук А.В.,

за участю: позивача, представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - Дідківського А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України, Головного управління ДФС у Житомирській області, про визнання протиправними та скасування наказів від 07.04.2016 р. №29-0, №117-0, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 07.04.2016 № 29-0 "Про звільнення ОСОБА_4." та наказ ГУ ДФС в Житомирській області від 07.04.2016 № 117-0 "Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України"; поновити її на посаді заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС в Житомирській області з 07.04.16; стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07.04.16 по день постановлення рішення.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 мотивувала тим, що з січня 2014 року вона обіймала посаду заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області. В липні 2015 року розпочато реорганізацію Житомирської ОДПІ у відповідності до наказу Міністерства доходів і зборів України від 20.07.2015 № 81 і її як заступника начальника Житомирської ОДПІ призначено головою комісії з реорганізації. 29.07.15 у встановленому законодавством порядку попереджено про реорганізацію та одночасно запропоновано аналогічну (рівнозначну) посаду в Житомирській ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області - заступника начальника інспекції, на яку вона погодилася, подавши відповідну заяву на ім'я Голови ДФС України разом із всіма документами, які витребувалися кадровою службою ГУ ДФС у Житомирській області. 01 жовтня 2015 року було завершено реорганізацію Житомирської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області. Так як до цього часу питання щодо працевлаштування ОСОБА_4 вирішено не було, трудові відносити між позивачем і Житомирською ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області не припинено, відносно неї та інших працівників по яким сплинув 2-х місячний термін з моменту попередження про звільнення, права та обов'язки, передбачені КЗпП України, передані до Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області як правонаступнику. На момент звільнення - 07.04.16 позивач аргументованої відмови у призначенні її на посаду заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області не отримала. Натомість після ліквідації Житомирської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області і до 07.04.2016 перебувала на робочому місці, отримувала заробітну плату як заступник начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, тобто, на думку позивача, її фактично призначено на посаду за мовчазною згодою. Також указувала, що про жодні зміни в істотних умовах праці її повідомлено не було. За наведених обставин, ОСОБА_4 вважає, що її звільнення є незаконним, а накази відповідачів протиправними.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав наведених у позові.

Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючи на доводи викладені у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Установлено, що з червня 2007 року до квітня 2016 року ОСОБА_4 працювала в органах державної посадової служби. З січня 2014 року обіймала посаду заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" від 06.08.2014 № 311, яка набрала законної сили 12.08.2014, реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби, зокрема Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів реорганізована шляхом приєднання до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

Механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів визначає Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 р. N 1074 (далі - Порядок N 1074).

Відповідно до п. 15 Порядку N 1074, у разі припинення органу виконавчої влади Кабінет Міністрів України утворює відповідну комісію, затверджує її голову та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації. Головою комісії з припинення органу виконавчої влади затверджується керівник або заступник керівника органу виконавчої влади, що припиняється.

Пунктом 21 Порядку N 1074 визначено, що Голова комісії, зокрема, забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог постанови КМУ, 29 липня 2015 року заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції ОСОБА_4 Головним управління Міндоходів у Житомирській області попереджено про переведення на іншу посаду у зв'язку з реорганізацією Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області або наступне звільнення із займаної посади 30 вересня 2015 року згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Також позивачу запропоновано переведення на вакантну посаду заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

Позивач 29 липня 2015 року надала згоду на зайняття посади заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області, про що зазначила у попередженні про наступне вивільнення (а.с. 46).

30 липня 2015 року ГУ ДФС у Житомирській області направлено Голові Державної фіскальної служби України лист "Про призначення ОСОБА_4.". У цьому листі Головне управління ДФС у Житомирській області у зв'язку з проведенням реорганізації просило призначити у порядку переведення ОСОБА_4, заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, на посаду заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

В подальшому, а саме 09 листопада 2015 року, ОСОБА_4 ознайомилася із повідомленням Головного управління ДФС у Житомирській області (а.с. 49), в якому останнє у зв'язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці пропонувало їй роботу відповідно до її фаху на наступних вакантних посадах:

- заступника начальника інспекції - начальника Радомишльського відділення Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- заступника начальника відділу податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) головного державного ревізора - інспектора відділу контролю за декларуванням податку на додану вартість управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДФС у Житомирській області;

- головного державного інспектора відділу адміністрування єдиного соціального внеску управління доходів і зборів з фізичних осіб Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

Позивач відмовилася від запропонованих посад, оскільки 29 липня 2015 року їй уже запропоновано рівнозначну посаду на яку вона погодилася, а також зважаючи на те, що її не попереджено та не ознайомлено з істотними змінами праці. Вказане зазначено ОСОБА_4 у повідомлені ГУ ДФС у Житомирській області.

27 січня 2016 року позивач відмовилася від підпису сформованого Головним управлінням ДФС у Житомирській області повідомлення про пропозицію ОСОБА_4 у зв'язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці роботи на таких посадах:

- заступник начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- заступника начальника інспекції - начальника Радомишльського відділення Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- начальника та заступника начальника відділу податкового аудиту Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) головного державного інспектора відділу аналізу та моніторингу забезпечення доходів і зборів координаційно-моніторингового управління Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області.

Як видно зі змісту повідомлення (а.с. 52-53) свою відмову позивач мотивувала такими ж обставинами, які були викладені під час відмови від посад, запропонованих у повідомленні від 09.11.15.

Водночас ОСОБА_4 під час ознайомлення 27 січня 2016 року із повідомленням указала, що від призначення на посаду заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС в Житомирській області не відмовляється і раніше підписані документи не відкликає.

03.02.16 за вих. № 508/8/06-30-04-22 Головним управлінням ДФС у Житомирській області направлено лист до голови Державної фіскальної служби України з проханням, у зв'язку з проведенням реорганізації, призначити у порядку переведення ОСОБА_4 на посаду заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області, звільнивши з посади заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

Листом від 25.03.2016 в.о. директора Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом повідомив Головне управління ДФС у Житомирській області, що за результатами розгляду матеріалів, кандидатура ОСОБА_4 для призначення на посаду заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області не підтримала. Із цим листом позивач ознайомлена 29.03.16.

Також 29 березня 2016 року позивач відмовилася від підпису пред'явленого їй повідомлення Головного управління ДФС у Житомирській області про пропозицію роботи на наступних вакантних посадах (а.с. 64):

- начальника управління податків і зборів з фізичних осіб Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) начальника відділу організації роботи Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) заступника начальника відділу координації бюджетного процесу управління моніторингу доходів та обліково - звітних систем Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) головного державного інспектора відділу аналізу та моніторингу забезпечення доходів і зборів координаційно-моніторингового управління Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області;

- головного державного ревізора - інспектора сектору проактивного аналізу управління моніторингу доходів та обліково - звітних систем Головного управління ДФС у Житомирській області.

Поряд з цим у судовому засіданні позивач зазначала, що відмовилася від зазначених посад через те, що відмови у призначенні її на посаду заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області за результатами розгляду власноруч написаної нею 29.07.2015 заяви про призначення на вказану посаду не було, так як із такою відмовою її ознайомлено не було.

07 квітня 2016 року Головою комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України винесено наказ № 29-о, яким звільнено ОСОБА_4 з посади заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у зв'язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України.

На виконання зазначеного наказу Головним управління ДФС у Житомирській області видано наказ № 117-0 від 07 квітня 2016 року, яким оголошено наказ Міністерства доходів і зборів України від 07.04.2016 № 29-о та наказано вважати ОСОБА_4 такою, що звільнена 07 квітня 2016 року з посади заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у зв'язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених КЗпП України.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці .

Підстави припинення трудового договору (звільнення з роботи) перелічені, зокрема, у статті 36 КЗпП України.

Згідно зі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

У частині 3 статті 32 КЗпП України визначено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч. 4 ст. 32 згаданого Кодексу).

Зі змісту зазначеної норми видно, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Також Верховний Суд України, рішення якого у подібних правовідносинах у відповідності до ст.244-2 КАС України є обов'язковими для суб'єктів владних повноважень та судів, у справі № 6-2748цс15 (постанова від 23.03.2016) дійшов правового висновку, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв'язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Під час звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України.

Судом установлено, що відповідач звільнення позивача з посади заступника начальника Житомирської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Житомирській області обґрунтовує відмовою ОСОБА_4 від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці.

У контексті наведеного суд відмічає, що жодне із повідомлень Головного управління ДФС у Житомирській області заступнику начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області ОСОБА_4 від 09.11.2015, 27.01.2016, 29.03.2016, які визначені Міністерством доходів і зборів України як підстави для прийняття наказу № 29-о від 07.04.16, не містять інформації про те, які саме відбудуться зміни істотних умов праці, зокрема позивача.

Під час судового розгляду справи представник відповідачів указував, що зміна істотних умов праці полягала в інших функціональних обов'язках, що передбачені в положеннях про відокремлені структурні підрозділи (завдання, обов'язки, права) в порівнянні з положенням про Житомирську ОДПІ, а також зміна у розмірі та системі оплати праці.

Наведене суд оцінює критично, так як доказів введення змін у організацію праці ОДПІ, зокрема нових форм організації праці, впровадженням нових методів, чи зміни функційних обов'язків заступника начальника, суду надано не було.

Долучені до матеріалів справи Положення про Житомирську ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, затверджене наказом ДФС від 20.08.14 № 56, та Положення про Житомирську ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області, затверджене наказом Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 № 48, містять аналогічні за змістом основні завдання та повноваження ДПІ. Утримання ДПІ в обох Положеннях визначено за рахунок державного бюджету.

Твердження представника відповідача про зміни в оплаті праці позивача спростовуються п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про Державну фіскальну службу України" від 21.05.2014 № 236, яким установлено, що за посадовими особами органів державної фіскальної служби та особами рядового і начальницького складу податкової міліції, які переходять на службу до Державної фіскальної служби та її територіальних органів, членами їх сімей зберігаються умови оплати праці та матеріального забезпечення, пільги та інші соціальні гарантії (у тому числі медичне обслуговування, санаторно-курортне та пенсійне забезпечення), встановлені відповідно до законодавства для посадових осіб органів доходів і зборів та осіб рядового і начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей.

За наведених обставин, суд вважає, що посилання відповідача як на підставу звільнення ОСОБА_4 на відмову останньої від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці не є виправданим.

При цьому слушно зауважити, що попередженням про наступне вивільнення, з яким позивач ознайомлена 29.07.15, ОСОБА_4 було попереджено про переведення на іншу посаду у зв'язку з реорганізацією Житомирської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області або наступне звільнення із займаної посади згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України, тобто в разі відмови ОСОБА_4 від запропонованої посади заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області.

Однак ані Міністерством доходів і зборів України, ані Головним управлінням ДФС у Житомирській області доказів відмови позивача від переведення на запропоновану посаду до суду надано не було.

Натомість, під час судового розгляду справи судом беззаперечно з'ясовано, що ОСОБА_4 погодилася на переведення на посаду заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області та до звільнення своєї згоди не відкликала.

Також у судовому засіданні позивач наголошувала, що письмової відмови у переведенні на запропоновану посаду вона не отримувала.

У свою чергу представник відповідача пояснив, що лист ГУ ДФС у Житомирській області від 30.07.15 "Про призначення ОСОБА_4." на підставі листа в.о. начальника ГУ у Житомирській області було повернуто без розгляду.

На запитання суду, що слугувало причиною для повернення документів ОСОБА_4 представник відповідача вказав, що документи були відкликані у зв'язку з підписанням і погодженням кандидатури позивача керівником, якого звільнено відповідно до Закону України "Про очищення влади".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не відмовлялася від переведення її на посаду, запропоновану в попередженні від 29.07.15.

Разом з цим суд ураховує, що у відповідності до довідки Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області від 01.08.16 № 10792/8/04 посада заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області була вакантною в період з 01.10.2015 по 25.03.2016.

Отож, відкликання відповідачем документів про призначення позивача у порядку переведення на посаду заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області спричинило порушення її трудових прав і в подальшому встановлений порядок її звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Щодо посилання на реорганізацію у спірних наказах.

Як видно із матеріалів справи 01 жовтня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис № 0009666 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

Разом з цим позивач після припинення вказаної юридичної особи працевлаштована не була.

30 вересня 2015 року Головою Комісії з реорганізації Житомирської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області ОСОБА_4 затверджено передавальний акт, згідно з яким Житомирська ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській передає своєму правонаступникові - Житомирській ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області все майно, яке обліковується на балансі, всі майнові права пов'язані з майном, що передається, а також майнові права, які хоча і пов'язані з майном органу, але належать Житомирській ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області відповідно до законодавства та правочинів, права власності на всі інші права та обов'язки перед всіма боржниками та кредиторами Житомирської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області.

До 07 квітня 2016 року (день звільнення) ОСОБА_4 ходила на роботу до Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області та отримувала заробітну плату, про що свідчать табеля обліку використаного робочого часу Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області за жовтень 2015 року - квітень 2016 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Отже, чинне законодавство дотримується принципу правонаступництва в трудових відносинах у разі реорганізації юридичної особи та гарантує працівнику в такому разі продовження трудового договору.

При реорганізації підприємства звільнення працівника може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями, за п. 1 ст. 40 КЗпП.

Таким чином, реорганізація підприємства не може бути самостійною підставою для звільнення працівника на підставі пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України, оскільки вказана норма такої підстави для звільнення працівника не містить.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що посилання в оскаржуваних наказах відповідачів як на одну із підстав звільнення ОСОБА_4 "у зв'язку із реорганізацією" в контексті п. 6 ст. 36 КЗпП України є безпідставним.

Беручи до уваги все викладене вище, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_4 є незаконним, оскільки проведено відповідачами без визначених законом підстав і в порушення установленого порядку вивільнення працівника, встановленого статтями 32, 36 КЗпП України, а тому наказ Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 07.04.16 № 29-0 та виданий на його виконання наказ ГУ ДФС у Житомирській області від 07.04.2016 № 117-0 є протиправними і підлягають скасуванню, а позов у цій частині - задоволенню.

Стосовно позовних вимог про поновлення ОСОБА_4 на посаді та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, суд зазначає слідуюче.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У відповідності до п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП). Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте така підстава у даному випадку відсутня.

Отже, при вирішенні питання щодо поновлення позивача на роботі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 повинна бути поновлена на посаді з якої вона незаконно звільнена, а саме на посаді заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, а не на посаді заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС в Житомирській області як просить позивач, з 07 квітня 2016 року.

Згідно зі ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Згідно зі абз. 3 п. 8 Порядку, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства.

У пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Згідно зі довідкою Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області від 16.08.2016 № 11799/к/06-25-05 (а.с. 152) заробітна плата ОСОБА_4 за два останні місяці роботи (лютий та березень 2016 року) становить 8260,85 грн, кількість відпрацьованих днів у цьому періоді - 39, а тому середньоденний заробіток складає 211,81 грн.

Зважаючи на викладене, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 24569,96 грн. Указана сума утворюється шляхом множення кількості днів вимушеного прогулу (116 роб. дні з 08.04.16 до 27.09.16) на розмір середньоденного заробітку (211,81 грн).

При цьому судом з'ясовано, що з 19 травня 2016 року по день вирішення спору ОСОБА_4 працює на посаді начальника контрольно - аналітичного відділу Житомирської міської ради, середньоденна заробітна плата за місцем нової роботи складає 307,55 грн. Наведене підтверджено довідками Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 21.09.16 № 26/679 та № 90 відповідно.

За таких обставин, коли за місцем нової роботи заробіток позивача у період вимушеного прогулу складає більшу суму (27987,06 грн) від розрахованої до стягнення судом суми середнього заробітку за це час, суд відмовляє ОСОБА_4 у задоволенні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Враховуючи зазначене, позов ОСОБА_4 необхідно задовольнити частково.

Згідно зі пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України, постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Таким чином, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді слід допустити до негайного виконання.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 07.04.2016 № 29-0 "Про звільнення ОСОБА_4.".

Визнати протиправним і скасувати наказ ГУ ДФС в Житомирській області від 07.04.2016 № 117-0 "Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України".

Поновити ОСОБА_4 на посаді заступника начальника Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області з 07 квітня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Є.Ю. Романченко

Судді І.Е.Черняхович

М.С. Токарева

Повний текст постанови виготовлено: 03 жовтня 2016 р.