Справа № 826/1613/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року м. Київ справа № 826/1613/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк»

до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»

про звільнення майна з-під арешту, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», позивач) з адміністративним позовом про звільнення з-під арешту транспортного засобу: легковий хетчбек-В, марка: GEELY MK CROSS, рік випуску: 2013, колір: оранжевий, номер кузову: НОМЕР_2, двигун V=1498 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 18.09.2013, накладеному згідно з Постановою Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, Відділ, відповідач) ВП № 46289147 від 24.02.2015: запис № 2 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстровано 25.02.2015 14:08:20 № 15176262, тип обтяження - арешт рухомого майна, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 46289147, 24.02.2015, ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, об'єкт обтяження: все рухоме майно, боржник: ОСОБА_1, термін дії до 25.02.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 05.02.2016 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, третя особа 1).

Протокольною ухвалою в судовому засіданні від 16 березня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», третя особа 2).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в наслідок дій відповідача ПАТ «ПУМБ» позбавлений законного права на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави та просить суд звільнити з-під арешту транспортний засіб (Предмет застави), накладений постановою Відділу про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.02.2015 в межах виконавчого провадження ВП № 46289147.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Від відповідача на адресу суду 22.02.2016 надійшов лист від 17.02.2016 вих. № 5756, в якому останній повідомляє, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження ВП № 46289147 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3169/11, виданого 16.12.2013 Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» суми боргу в розмірі 1 363 861,03 грн. та в рамках якого 24.02.2015 головним державним виконавцем Відділу прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення: 1 363 861,03 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 лише в межах суми боргу.

Як наслідок, на переконання відповідача, ним вживаються всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

У своїй заяві відповідач просив розглянути справу без участі представника Відділу.

Також, разом з листом від 17.02.2016 вих. № 5756 до канцелярії суду відповідачем було подано копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 46289147.

Треті особи 1, 2, правами, передбаченими ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалися, письмових пояснень та/або заперечень не надали.

В судовому засіданні представник третьої особи 1 позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи 2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 30.03.2016 представників відповідача та третьої особи 2, суд дійшов висновку про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений Кредитний договір № 23881191, по умовам якого Банк надає Позичальнику кредит у сумі 62 930,00 грн. на придбання транспортного засобу марки: GEELY, номер кузову: НОМЕР_2 у продавця: ІП «АІС-Автоцентр» згідно Договору купівлі-продажу автомобіля № 424 від 11 вересня 2013 року.

Одночасно з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, 19.09.2013 між позивачем (Заставодержатель) та третьою особою 1 (Заставодавець) був укладений Договір застави транспортного засобу № 23883811, по умовам якого, Заставодавець передає в заставу, а Заставодержатель приймає в заставу на умовах, визначених у цьому Договорі, транспортний засіб: тип: легковий хетчбек-В, марка: GEELY MK CROSS, рік випуску: 2013, колір: оранжевий, номер кузову: НОМЕР_2, двигун V=1498 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить Заставодавцю на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданим 18.09.2013 (далі - Предмет застави). Заставна вартість Предмету застави за домовленістю Сторін становить 89 900,00 грн.

Вказаний договір застави транспортного засобу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19 вересня 2013 року за реєстровим номером 3247.

Також судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий документ - виконавчий лист № 2-3169/11, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 16.12.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» суми боргу у розмірі 1 363 861,03 грн. (виконавче провадження № 165/15, номер за ЄДРВП: 46289147).

В межах вказаного вище виконавчого провадження, 03.02.2015 головним державним виконавцем Відділу було відкрито виконавче провадження.

В процесі здійснення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП № 46289147, відповідачем 24.02.2015 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою, з метою обмежити право користування та розпорядження боржника майном, був накладений арешт на все майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення: 1 363 861,00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 лише в межах суми боргу.

Згідно даних Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 46436269 від 25.02.2015, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: публічне обтяження - арешт рухомого майна, терміном дії до 25.02.2020, яке зареєстровано 25.02.2015 14:08:20 за № 15176262 реєстратором: Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, з якого вбачається, що постановою ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 46289147 від 24.02.2015 накладено арешт на все майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення: 1 363 861,00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 лише в межах суми боргу.

Незгода з накладеним арештом на Предмет застави та необхідність у звільненні транспортного засобу з-під арешту обумовили позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII (далі - Закон № 2654-XII) та іншими нормативно-правовими актами.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В статті 1 Закону № 2654-XII заставу визначено як спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

У відповідності до ст. 16 Закону № 2654-XII право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Частиною другою ст. 17 Закону № 2654-XII передбачено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Статтею 19 Закону № 2654-XII встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною шостою статті 20 Закону № 2654-XII передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1, 2, 3 ст. 576 ЦК України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо).

Права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором. Право застави поширюється на плоди, продукцію та доходи, одержані від використання заставленого майна, у випадках, встановлених договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Частиною 4 ст. 577 ЦК України встановлено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

За приписами ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 47 цього Закону.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, право застави виникло (19.09.2013) після винесення Шевченківським районним судом м. Києва рішення про стягнення з боржника (ОСОБА_1.) суми боргу, тобто після 04.02.2011 (дата винесення судом рішення), в т.ч. і після 02.11.2011 (дата набрання рішенням суду законної сили), а також, вартість предмета застави (89 900,00 грн.) перевищує розмір заборгованості (62 930,00 грн.) боржника (ОСОБА_1.) заставодержателю (ПАТ «ПУМБ»), а тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення майна з-під арешту.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко