Справа № 822/6210/15
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2016 р. м. Київ К/800/15723/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Бухтіярової І.О.

Островича С.Е.

за участю:

секретаря судового засідання Орєшко Ю.О.

представника позивача Кичун В.І., Шумило А.О.

представника відповідача Юрчук Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «Едпол»

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016

у справі № 822/6210/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «Едпол»

до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «Едпол» (далі по тексту - позивач, ТОВ підприємство з іноземними інвестиціями «Едпол») звернулось до суду з позовом до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області (далі по тексту - відповідач, Кам'янець-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.08.2015 № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 6263895,00 грн.; від 15.10.2015 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 1155049,00 грн. та за штрафними санкціями в сумі 577524,50 грн.; від 15.10.2015 №.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.01.2016 позов задоволено повністю.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням яким покладено на контрольні органи, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами перевірки складений акт №542/22-09-22-01/33168743 від 07.08.2015.

Згідно акту перевірки встановлені порушення позивачем: п.138.1, п.138.4, п.138.8, п.п. 138.10.3, п.п.138.10.5 п. 138.10 ст. 138, п. 141.1 ст. 141, п. 150.1 ст. 150, п.п. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153, п. 3, п. 6 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на суму 164962279,00 грн.; п. 187.1 ст. 187, п. 189.1 ст. 189 п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 1178186,00 грн.; завищено суму від'ємного значення різниці поточного періоду у зменшення суми податкового боргу з ПДВ (рядок 20.1 Декларації), які були враховані в липні, серпні та вересні 2014 року у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, всього в сумі 101329,00 грн.

Підставою для висновків податкового органу, стало встановлення перевищення собівартості наданих послуг оренди над сумою доходу від надання цих послуг по договору оренди за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, яке не підлягає включенню до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складає 6263895,00 грн.

В акті перевірки зазначається, що оскільки всі основні засоби використовувались позивачем виключно для надання послуг оренди, дохід від яких менший суми амортизаційних відрахувань та вартості ремонту, основні засоби в частині перевищення суми амортизаційних відрахувань над сумою доходів від надання послуг оренди використовувались не в межах господарської діяльності платника податку, тому що не призвели до отримання доходу від цієї діяльності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що здійснення операцій позивачем із здавання в оренду майна, від яких не отримуються доходи, тобто без отримання економічного ефекту, свідчить про відсутність розумної економічної причини таких операцій та отримання податкової вигоди у вигляді заниження бази оподаткування по податку на прибуток та податку на додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. «г» та «д» п. 138.10.3 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона).

Підпунктом 14.1.3 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Пункт 144.1 ст. 144 ПК України визначає, що амортизації підлягають, зокрема, витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності; витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року.

При цьому, відповідно до п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 92 від 27.04.2000, основні засоби - матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Підпунктом 145.1.2 п. 145.1. ст. 145 ПК України визначено, що нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який встановлюється наказом по підприємству при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс), але не менше ніж визначено в п. 145.1 і призупиняється на період його виводу з експлуатації (для реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання, консервації та інших причин) на підставі документів, які свідчать про виведення таких основних засобів з експлуатації).

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п.п.14.1.36 ч.14.1 ст.14 ПК України ).

Доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК Україн).

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу, крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником (пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України).

Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (пп. 14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно з п. 138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п. 138.4. 138.6 - 138.9, пп.пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, пп. 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, пп. 138.1 1, п. 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п. 138.3 цієї статті та у ст.139 цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст.138 ПК України).

Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (пп. 14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України).

Отже, вимогами Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність направлена на отримання доходу, при цьому під доходом розуміється загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду.

Собівартість реалізованої продукції (товарів, послуг) у податковому обліку формується згідно з вимогами п. 138.8, п.138.6 ст.138 ПК України, якими не встановлено обмежень, щодо віднесення сум до складу витрат, залежно від розміру отриманого доходу. Обчислення прибутку (збитку) по окремій операції та виключення зі складу собівартості витрат залежно від розміру доходу, вимогами Податкового кодексу України не передбачено.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що податковим органом не доведено неправильного визначення розміру амортизаційних відрахувань позивачем або порушення порядку їх нарахування, оскільки сама по собі збитковість окремої операції не є беззаперечним доказом того, що вона не пов'язана з господарською діяльністю позивача.

Оскільки, апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до ч. 1 ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови апеляційного суду, та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «Едпол» задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 скасувати та залишити в силі постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.01.2016.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)І.О. Бухтіярова
(підпис)С.Е. Острович