Справа № 826/14302/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Губської О.А., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

представника позивача - Приходько Л.В.,

представника відповідача - Шамсетдінова М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2016 року,

У с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс» звернулося у суд із позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29 травня 2013 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року вищезазначену постанову скасовано та відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2015 року скасовано вищевказані рішення, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 30 березня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 29 травня 2013 року № в частині визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 105 368,00 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 84 294,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 21 074,00 грн. У решті позову відмолено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Оскільки постанова суду першої інстанції оскаржується лише відповідачем, колегія суддів не переглядає судове рішення в межах залишених без задоволення вимог позивача.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не підтверджено розбіжностей між податковим кредитом позивача та податковими зобов'язаннями його контрагентів: ТОВ Група «Талан», ТОВ «Укрпідводтрубопровідбуд», ПІІ «Лукойл-Україна» та КП «Печерськ-Інвест».

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що в період з 11 березня 2013 року по 19 квітня 2013 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, за підсумками якої складено акт від 26 квітня 2013 року №280/1-22-20/22890514 та виявлено порушення п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 121 807,00 грн, в т. ч. за січень 2012 року - на суму 91 888,00 грн, за березень 2012 року - 5000,00 грн, за квітень 2012 року - 14 291,00 грн, за серпень 2012 року - 10 628,00 грн, та завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, на суму 41 971,00 грн - за грудень 2012 року.

У зв'язку із наведеним, 29 травня 2013 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі на 152 259,00 грн, з них 121 807,00 грн - за основним платежем, 30 452,00 грн - за штрафними санкціями, та №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2012 року на 41 971,00 грн.

Не погоджуючись із такими рішеннями контролюючого органу та результатами їх адміністративного оскарження, позивач звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 29 травня 2013 року № в частині, в якій суд першої інстанції визнав це рішення протиправним і скасував, колегія суддів зазначає, що підставою визначення позивачу грошових зобов'язань цим рішенням в частині, що переглядається, були доводи контролюючого органу про те, що позивачем безпідставно сформовано податковий кредит унаслідок відносин із КП «Печерськ-Інвест» (за листопад 2011 року в сумі 2 928,00 грн), ПІІ «Лукойл-Україна» (за грудень 2011 року в сумі 69 332,00 грн), ТОВ «Укрпідводтрубопровідбуд» (за грудень 2011 року в сумі 10 574,00 грн), ТОВ Група «Талан» (за квітень 2012 року в сумі 1 458,00 грн).

Такого висновку відповідач дійшов на підставі співставлення податкової звітності вищевказаних контрагентів і позивача в АІС «Податковий блок», установивши, що суми податкового кредиту, задекларовані позивачем внаслідок відносин із цими контрагентами, не включені постачальниками до податкових зобов'язань відповідних звітних періодів, тобто, не задекларовані та не сплачені останніми до бюджету.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, є Податковий кодекс України.

За визначенням цього Кодексу, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14).

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка має містити визначені цією статтею обов'язкові реквізити.

Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця.

Приписами пунктів 201.7, 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, формування податкового кредиту є відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті.

За визначеннями цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відтак, необхідною умовою для віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Під час податкової перевірки контролюючий орган не ставив під сумнів реальність господарських операцій позивача із контрагентами КП «Печерськ-Інвест», ПІІ «Лукойл-Україна», ТОВ «Укрпідводтрубопровідбуд», ТОВ Група «Талан» протягом періоду, що перевірявся.

Більш того, із акту податкової перевірки взагалі не вбачається, що посадовими особами податкової інспекції здійснювався аналіз первинних документів, складених між позивачем і вказаними контрагентами, та надавалась оцінка фактам, які вони підтверджують.

Висновки податкової інспекції про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються виключно на розбіжності показників податкового кредиту позивача та податкових зобов'язань його контрагентів, виявлені в інформаційній аналітичній системі податкових органів.

Проте, такі доводи контролюючого органу є безпідставними, адже за правилами податкового законодавства, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Податкове законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника податків права на формування податкового кредиту від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання податкового обов'язку тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо порушника, а не його контрагентів, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання першим незаконної податкової вигоди.

Така правова позиція узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, висловленою, зокрема, у рішеннях від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» та від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії».

Окрім того, як убачається із матеріалів справи, відповідач, оцінюючи поведінку платника податків, не лише допустив порушення приписів податкового законодавства, але й взагалі безпідставно та необґрунтовано встановив під час перевірки факти, які не підтверджуються документально.

Так, в акті податкової перевірки контролюючий суб'єкт стверджує, що відповідно до додатку 5 до декларації з податку на додану вартість за листопад 2011 року позивач відобразив податковий кредит на підставі господарських взаємовідносин із КП «Печерськ-Інвест» на суму 13 656,00 грн. Однак, із наданого позивачем додатку 5 до вказаної декларації не вбачається декларування останнім взаємовідносин із цим контрагентом та зазначеної суми податкового кредиту (а.с. 70-71 т. 1).

Так само, спростовується матеріалами справи стверджуваний контролюючим суб'єктом факт декларування позивачем податкового кредиту в сумі 114 624,00 грн за грудень 2011 року внаслідок відносин із ПІІ «Лукойл-Україна». Із додатку 5 до відповідної податкової декларацій слідує, що внаслідок цих відносин позивач задекларував податковий кредит лише на суму 45 374,15 грн (а.с. 45-46 т.1).

Також, в акті податкової перевірки контролюючий орган зазначає, що в додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2012 року позивач відобразив податковий кредит на суму 1 458,00 грн внаслідок взаємовідносин із ТОВ Група «Талан». Однак, із указаного додатку слідує, що позивач відобразив податковий кредит внаслідок взаємовідносин із зазначеним контрагентом на загальну суму 2 333,01 грн (а.с. 66-67 т.1).

Попри наведене, позивачем надано суду документи, на підставі яких сформовано задекларовані ним суми податкового кредиту по операціям із ПІІ «Лукойл-Україна» та ТОВ Група «Талан», які підтверджують задекларовані показники (копії відповідних податкових накладних, розрахунок коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної), а також лист ТОВ Група «Талан» вих. №03 від 03 квітня 2014 року, яким це підприємство підтверджує те, що податкові зобов'язання при взаємовідносинах із позивачем, зокрема за квітень 2012 року, ним декларувались, що також підтверджується доданими до листа копіями реєстру виданих та отриманих податкових накладних і додатком 5 до відповідної податкової декларації.

Таким чином, доводи відповідача, покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення в частині, що переглядається, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи, позаяк є необґрунтованими та суперечать чинному на час спірних правовідносин податковому законодавству. Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності даного рішення у вищевказаній частині та наявності підстав для його скасування.

У апеляційній скарзі апелянта взагалі відсутнє будь-яке нормативне обґрунтування правомірності його позиції щодо вищеописаних відносин та не наведено жодних доречних пояснень із цього приводу. Натомість, зміст апеляційної скарги зводиться до правової оцінки взаємовідносин позивача із ТОВ «Айпі-Сервіс» і ТОВ «Будстар Плюс», щодо яких судом першої інстанції прийнято рішення на корись контролюючого органу.

Відтак, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовують висновків місцевого суду та не свідчать про порушення цим судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін на підставі пункту 1 статті 198 та статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.А. Губська
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складений 30 вересня 2016 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Шелест С.Б.

Губська О.А.