Справа № 826/13547/14
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва 23 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго», Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання протиправною та скасування вимоги, скасування постанови, визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - відповідач), треті особи: Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго», Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання протиправною та скасування вимоги відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області № 2314/10012 від 30 травня 2014 року, що пред'явлена 10 червня 2014 року начальнику Нікопольського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 23 червня 2016 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року та постановити нову про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 38147620, до складу якого входять виконавчі провадження з виконання шести наказів Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з Нікопольського КП «Нікопольтеплоенерго» на користь Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» сум боргових зобов'язань, пені, інфляційних нарахувань, суми штрафів та сум судового збору.

14.02.2013 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області була винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти НКП «Нікопольтеплоенерго», що обліковуються на рахунках №№ 8752, 8001, відкритих у ПАТ «Укрсоцбанк» у межах суми стягнення за наказом № 8/5005/168/2012, виданим 27.02.2012 року Господарським судом Дніпропетровської області в розмірі 4 158 282, 58 грн.

Вказана постанова про арешт коштів боржника направлена позивачу із супровідним листом № 123/4/33626 від 14 лютого 2013 року та отримана останнім 20 лютого 2013 року.

Одночасно позивачу було роз'яснено положення статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» щодо поширення арешту на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 04 березня 2013 року повідомило відповідача про те, що вищевказана постанова про накладення арешту залишається без виконання та повертається відповідачу у зв'язку з тим, що Нікопольське КП «Нікопольтеплоенерго» в системі не обслуговується, рахунків не відкривало.

В подальшому, Нікопольське КП «Нікопольтеплоенерего» 27 січня 2014 року відкрило у ПАТ «Укрсоцбанк» поточний рахунок № 3216.

03 березня 2014 року відповідачем винесено постанову про арешт коштів, відповідно до якої постановлено накласти арешт на кошти, що містяться на рахунках в ПАТ «Укрсоцбанк» та належать боржнику - Нікопольському КП «Нікопольтеплоенерго». Вказана постанова отримана ПАТ «Укрсоцбанк» 11 березня 2014 року.

ПАТ «Укрсоцбанк» своїм листом від 13 березня 2014 року повідомив відповідача про те, що банком накладено арешт на поточний рахунок боржника № 3216.

Операції по поточному рахунку боржника № 3216 банком були зупинені 11.03.2014 року на підставі постанови державного виконавця від 03.03.2014 року.

Як зазначає відповідач, в період з 03.02.2014 року по 11.03.2014 року по поточному рахунку № 3216 боржника проводилися грошові операції. А саме, за вищевказаний період ПАТ «Укрсоцбанк» з рахунку № 3216 було перераховано на рахунки інших юридичних чи фізичних осіб суми загальним розміром 6 947 920, 52 грн.

30 травня 2014 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області винесено вимогу № 2814/10012 в порядку статей 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якою позивача зобов'язано негайно з моменту отримання даної вимоги усунути порушення законодавства про виконавче провадження, допущені ПАТ «Укрсоцбанк», шляхом перерахування відділу за рахунок власних коштів ПАТ «Укрсоцбанк» сум помилкових переказів з рахунку Нікопольського КП «Нікопольтеплоенерего» № 3216 за період з 03.02.2014 року по 11.03.2014 року.

Тобто, вимога відповідача полягає у зобов'язанні ПАТ «Укрсоцбанк» переказати на депозитний рахунок відповідача за рахунок власних коштів суми помилкових переказів з рахунку № 3216 за період з 03.02.2014 року по 11.03.2014 року.

Одночасно, в даній вимозі зазначено про необхідність керівнику Нікопольського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» особисто з'явитися 04 червня 2014 року до відділу з метою надання доказів виконання даної вимоги, пояснень, відповідей на питання, у тому числі, стосовно причин руху коштів Нікопольського КП «Нікопольтеплоенерго» на рахунку № 3216 у ПАТ «Укрсоцбанк», необхідних для вирішення питання про притягнення винних осіб до відповідальності за порушення законодавства про виконавче провадження.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що оскільки відповідач не є суб'єктом переказу грошових коштів у розумінні ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» то оскаржувана вимога відповідача є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон N 606-XIV) спеціальний закон, який регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Статтею 5 Закону визначено, що вимоги державного виконавця, щодо виконання рішень, обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Нормами ч. 1 і 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. При цьому рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 1.8. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (надалі за текстом - Інструкція № 512/5) вимога державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем.

Згідно з п. 1.18-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач платіжної системи - юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи.

В свою чергу в силу п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень.

Згідно з ч. 4 ст. З Закону України «Про державну виконавчу службу» головні управління юстиції в областях мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

У відповідності до абз. 2 п. 1 Положення «Про Державну казначейську службу України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015 року, казначейство є учасником системи електронних платежів Національного банку, яке відповідно до ст. 11 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є різновидом платіжної системи.

В абз. 29 п. 1 глави 1 розділу І Інструкції «Про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України № 320 від 16.08.2006 року надається наступне визначення: «система електронних платежів Національного банку - державна банківська платіжна система, що забезпечує проведення міжбанківського переказу через кореспондентські рахунки банків - резидентів у Національному банку із застосуванням електронних засобів приймання, оброблення, передавання та захисту інформації у файловому режимі або режимі реального часу».

Відповідно до п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Як убачається з матеріалів справи, 05.01.2015 року між Головним управління юстиції у Дніпропетровській області та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області було укладено договір № 50 на здійснення розрахунково-касового обслуговування. Вищезазначений договір діє й на теперішній час із змінами, внесеними додатковою угодою від 17.05.2016 року.

Згідно з п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що казначейство є учасником платіжної системи, який надає відповідачу послуги платіжної системи щодо виконання переказу коштів, що за визначенням п. 1.18-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» доводить, що відповідач є користувачем платіжної системи.

У зв'язку з викладеним та у відповідності до ст. 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідачем було набуто статус відповідного суб'єкта переказу на підставі договірних відносин щодо розрахунково-касового обслуговування.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пунктом 10.1 Інструкції Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунками за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом. Банк приймає до виконання постанову державного виконавця та/або рішення суду, які доставлені до банку самостійно державним виконавцем, слідчим, представником суду, органу державної податкової служби або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є суд, державний виконавець, слідчий, орган державної податкової служби.

Пунктами 10.2, 10.4 зазначеної Інструкції передбачено, що арешт за постановою державного виконавця або за рішенням суду накладається на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків. Банк, у якому відкрито рахунок/рахунки клієнта, вживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів.

Частиною 4 статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що у разі відкриття рахунка клієнтом, щодо якого існує публічне обтяження рухомого майна, накладене державним виконавцем, банк зупиняє видаткові операції з такого рахунка на суму обтяження та повідомляє державному виконавцеві про відкриття рахунка.

Відповідно до пунктів 32.3.1, 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов'язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу.

Аналогічна за змістом норма визначена пунктом 2.36 Інструкції, зокрема якщо з вини банку кошти зараховані на рахунок неналежного отримувача, то банк зобов'язаний одразу після виявлення своєї помилки перерахувати ці кошти на рахунок отримувача, якому вони призначалися, але внаслідок помилки банку не були зараховані.

Отже, з викладеного убачається, що позивач, отримавши копію постанови державного виконавця від 14 лютого 2013 року, якою накладено арешт на кошти боржника на рахунках № 8752, № 8001 у межах суми стягнення боргу у розмірі 4 158 282, 58 грн., був зобов'язаний невідкладно її виконати. Та обставина, що на час її отримання боржник у виконавчому провадженні не був клієнтом банку і не мав відкритих рахунків не звільняє позивача від обов'язку її виконання у разі відкриття в майбутньому таких рахунків.

Чинним законодавством не передбачено можливість залишення без виконання будь-якої постанови державного виконавця. Така постанова може бути лише оскаржена в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В період з 03 лютого 2014 року по 11 березня 2014 року, за який вимогою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області позивача було зобов'язано усунути порушення законодавства про виконавче провадження шляхом перерахування відповідачу за рахунок власних коштів сум помилкових переказів, що вчинені з рахунку Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго», постанова державного виконавця від 14 лютого 2013 року ЗВП № 38147620 про накладення арешту на кошти боржника на рахунках № 8752, № 8001, набрала законної сили, була чинною та не оскаржувалася.

Що стосується публічного обтяження державною виконавчою службою майна НКП «Нікопольтеплоенерго», то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, ще 22.10.2011 року під номером № 11636371 було зареєстровано публічне обтяження державної виконавчої служби щодо всього майна Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго», що підтверджується матеріалами справи.

В порядку, передбаченому п. 6.4. ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі відкриття рахунка клієнтом, щодо якого існує публічне обтяження рухомого майна, накладене державним виконавцем, банк зупиняє видаткові операції з такого рахунку на суму обтяження та повідомляє державного виконавця про відкриття рахунка.

Таким чином, позивач повинен був при відкритті НКП «Нікопольтеплоенерго» банківського рахунку перевірити наявність публічного обтяження. Тим більше, що банк був обізнаний про те, що відносно НКП «Нікопольтеплоенерго» порушені виконавчі провадження.

Окремо, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року по справі № 203/5626/14-п, яка набрала законної сили, визнано винною начальника Нікопольського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення - невиконання законних вимог державного виконавця, що підтверджує протиправність не зупинення позивачем видаткових операцій Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго» на рахунку № 3216.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Судом першої інстанції неповно було з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року скасовується та ухвалюється нова постанова, якою в задоволенні адміністративного позову відмовляється повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 03.10.2016 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.