Справа № 824/166/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/166/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П.Д.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

29 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Бондаренко С.А.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТзОВ "Поліграф-Сервіс" про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТзОВ "Поліграф-Сервіс" про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року в задоволенні вищенаведеного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

29 вересня 2016 року через канцелярію суду надійшло клопотання (вх.11594/16) від позивача (апелянта) про долучення до матеріалів справи доказів.

29 вересня 2016 року на адресу суду надійшла заява (вх. 11596/16) від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТзОВ "Поліграф-Сервіс" про розгляд справи без їх участі.

Апелянт та представник апелянта в судовому засіданні 29 вересня 2016 року підтримали вимоги апеляційної скарги та просили колегію суддів задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про дату, місце та час судового засідання повідомлений вчасно та належним чином. Ніяких заяв про перенесення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, дослідивши в повному обсязі та належним чином матеріали по справі, доводи апеляційної скарги, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення даного адміністративного позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.11.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Державної санітарно-епідеміологічної служби України зі скаргою на порушення ТОВ "Поліграф-сервіс" Державних санітарних норм і правил, просила вжити заходів для припинення порушень санітарного законодавства ТОВ "Поліграф-сервіс" та зобов'язати це підприємство винести виробництво за межі санітарно-захисної зони (а.с.10-12).

25.12.2015 року Державна санітарно-епідеміологічна служба України листом за № 04.01-1250 Кол-1262/Кол-1274-1318/Са- 1335/Са-1340/Са-13 63/Кол надала позивачеві відповідь, у якій зазначила, що Головному управління Держсанепідслужби у Чернівецькій області надано згоду на проведення позапланового заходу для перевірки фактів, викладених у зверненнях позивача щодо порушення відповідачем санітарних правил та норм. Час проведення розгляду звернення було узгоджено з позивачем (а.с.45).

20.01.2016 року на адресу позивача за №04.01-20-1375/Са-21/Кол Державною санітарно-епідеміологічною службою України направлено відповідь на скаргу, від 23.11.2015 року у якій повідомлено, що працівниками Держсанепідслужби у Чернівецькій області 28.12.2015 року проведено перевірку ТОВ "Поліграф-сервіс". За результатами перевірки встановлено, при проведенні замірів рівнів шуму від працюючого обладнання, та замірів рівнів шкідливих речовин у повітрі робочої зони перевищень гігієнічних нормативів не виявлено (а.с.23, 46).

Однак, позивач вважаючи дії відповідача щодо невжиття заходівпротиправними звернулась до суду за захистом порушених прав.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов'язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні регулює Закон України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" від 24 лютого 1994 року № 4004-ХІІ (далі - Закон № 4004-ХІІ).

Згідно із статтею 33 Закону № 4004-ХІІ, основними напрямами діяльності державної санітарно-епідеміологічної служби є: здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду.

Відповідно до статті 39 цього Закону, державний санітарно-епідеміологічний нагляд - це діяльність органів державної санітарно-епідеміологічної служби по контролю за дотриманням юридичними та фізичними особами санітарного законодавства з метою попередження, виявлення, зменшення або усунення шкідливого впливу небезпечних факторів на здоров'я людей та по застосуванню заходів правового характеру щодо порушників.

Основними завданнями цієї діяльності є:

- нагляд за організацією і проведенням органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами санітарних і протиепідемічних заходів;

- нагляд за реалізацією державної політики з питань профілактики захворювань населення, участь у розробці та контроль за виконанням програм, що стосуються запобігання шкідливому впливу факторів навколишнього середовища на здоров'я населення;

- нагляд за дотриманням санітарного законодавства;

- проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, гігієнічної регламентації небезпечних факторів і видача дозволів на їх використання.

Державний санітарно-епідеміологічний нагляд здійснюється відповідно до Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні, що затверджується Кабінетом Міністрів України, вибірковими перевірками дотримання санітарного законодавства за планами органів державної санітарно-епідеміологічної служби, а також позапланово залежно від санітарної, епідемічної ситуації та за заявами громадян.

Результати перевірки оформлюються актом, форма і порядок складання якого визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до статті 42 Закону № 4004-ХІІ, головні державні санітарні лікарі (їх заступники) застосовують такі заходи для припинення порушення санітарного законодавства, як обмеження, тимчасова заборона чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, об'єктів будь-якого призначення, технологічних ліній, машин і механізмів, виконання окремих технологічних операцій, користування плаваючими засобами, рухомим складом і літаками у разі невідповідності їх вимогам санітарних норм.

Згідно до статті 19 Закону № 4004-ХІІ, атмосферне повітря в населених пунктах, на територіях підприємств, установ, організацій та інших об'єктів, повітря у виробничих та інших приміщеннях тривалого чи тимчасового перебування людей повинно відповідати санітарним нормам.

Підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні своєї діяльності зобов'язані вживати необхідних заходів щодо запобігання та усунення причин забруднення атмосферного повітря, фізичного впливу на атмосферу в населених пунктах, рекреаційних зонах, а також повітря у жилих та виробничих приміщеннях, у навчальних, лікувально-профілактичних та інших закладах, інших місцях тривалого чи тимчасового перебування людей.

Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон України № 877-V) визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті 1 Закону України № 877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) - є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України № 877-V, виключно законами встановлюються:

- органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності;

- види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю);

- повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг;

- вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності;

- спосіб здійснення державного нагляду (контролю);

- санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до частини 5 статті 4 Закону України № 877-V, повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Вжиття інших заходів реагування, передбачених законом, допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника, а у випадках, передбачених законом, - із наступним підтвердженням обґрунтованості вжиття таких заходів адміністративним судом.

Якщо законом передбачено, що обґрунтованість вжиття органом державного нагляду (контролю) заходів реагування має бути підтверджена судом, орган державного нагляду (контролю) звертається до адміністративного суду з адміністративним позовом не пізніше наступного робочого дня з дня видання (прийняття) відповідного розпорядчого документа.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону України № 877-V, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Основні гігієнічні вимоги до планування і забудови як нових, так і існуючих міських та сільських поселень України, їх санітарного упорядкування та оздоровлення включають Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів (далі - Правила), затверджені наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 року № 173.

Правила є обов'язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами - громадянами інших держав.

При вирішенні питань планування та забудови населених пунктів необхідно керуватися вимогами діючих будівельних норм і правил та інших інструктивно-методичних документів, узгоджених з Міністерством охорони здоров'я України, що використовуються для вказаних цілей.

Державний контроль за дотриманням вимог цих Правил здійснюється органами, установами та закладами державного санітарного нагляду України відповідно до діючого Положення про державний санітарний нагляд.

Вимоги до розташування та організації виробничої території визначені розділом 5 зазначених Правил.

Відповідно до пункту 5.1 Правил, до складу виробничої території входять: промислова, комунально-складська, науково-виробнича зони, споруди зовнішнього транспорту та міської вулично-дорожньої мережі. Розміщення вказаних зон визначається містобудівними і санітарно-гігієнічними нормами відповідно до санітарної класифікації підприємств, профілізації населеного пункту, особливостей місцевих умов і т. ін.

Згідно із пунктом 5.4 Правил, промислові, сільськогосподарські та інші об'єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами.

Пунктом 5.5 зазначених Правил встановлено, що розміри санітарно-захисних зон для промислових підприємств та інших об'єктів, що є джерелами виробничих шкідливостей, слід встановлювати відповідно до діючих санітарних норм їх розміщення при підтвердженні достатності розмірів цих зон за "Методикой расчета концентраций в атмосферном воздухе вредных веществ, содержащихся в выбросах предприятий" ОНД-86, розрахунками рівнів шуму та електромагнітних випромінювань з урахуванням реальної санітарної ситуації (фонового забруднення, особливостей рельєфу, метеоумов, рози вітрів та ін.), а також даних лабораторних досліджень щодо аналогічних діючих підприємств та об'єктів.

У тих випадках, коли розрахунками не підтверджується розмір нормативної санітарно-захисної зони або неможлива її організація в конкретних умовах, необхідно приймати рішення про зміну технології виробництва, що передбачає зниження викидів шкідливих речовин в атмосферу, його перепрофілювання або закриття.

Суд першої інстанції надаючи правову оцінку діям Державної санітарно-епідеміологічної служби України щодо розгляду скарги позивача від 23.11.2015 року дійшов до висновку про правомірність та законність дій відповідача.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи та доказів доданих позивачем, ТОВ "Поліграф-сервіс" є поліграфічним підприємством, на якому виготовляють друковану продукцію (паперові канцелярські вироби, вироби з паперу та картону тощо). Також, приміщення даного підприємства облаштовано лабораторією фіксажу та проявлення, наявний друкарсько-палітурний цех.

Цей факт підтверджується статутом ТОВ "Поліграф-сервіс" та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого видами діяльності ТОВ "Поліграф-сервіс" є: виробництво паперових канцелярських товарів; друкування іншої продукції; виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг; брошурувально-палітурна діяльність і надання пов'язаних з нею послуг; видання книг; видання газет; інші види видавничої діяльності.

Відповідно до Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення" були розроблені Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 № 173, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.07.1996 року за № 379/1404.

Згідно п. 4.3 цього наказу у селищній зоні населеного пункту допукається розташування промислових підприємств, які не є джерелами викидів шкідливих речовин, не створюють шуму, вібрації, електромагнітних та іонізуючих випромінювань вище нормативних рівнів, що не потребують обладнання під'їзних залізничних шляхів, інтенсивного руху автомобільного транспорту (понад 40 автомобілів за добу). при цьому відстань до житлових будинків, ділянок дитячих дошкільких закладів, шкіл, закладів охорони здоров'я, відпочинку та фізкультурних споруд слід встановлювати за погодженням з органами державного санітарного нагляду, але не менше 50 м від межі території об'єкту у селищній зоні.

Згідно Додатку № 4 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, друкарні мають бути розташовані на відстані 50 м від межі території об'єкту.

Як слідує з матеріалів справи, а також відповідно до фототаблиці (а.с.28-30) вбачається розташування ТОВ "Поліграф- сервіс" ближче ніж на 50 м від межі території житлового будинку (АДРЕСА_1).

Вказаний факт жодним чином не відображений у Акті відповідача щодо перевірки дотримання санітарного законодавства від 28.12.2015 року, а навпаки в даному Акті зазначено про відсутність будь-яких порушень з боку ТОВ "Поліграф-сервіс", оскільки воно взагалі зблоковано з житловим будинком, а саме з квартирою позивача ОСОБА_2

Вищевказаній обставині судом першої інстанції належної правової оцінки не було надано, що в свою чергу свідчить про помилковість та необґрунтованість прийнятого судового рішення.

На підставі вищенаведеного колегія суддів дійшла до висновку, про наявність ознак бездіяльності в діях Державної санітарно-епідеміологічної служби України щодо належного розгляду скарги ОСОБА_2 від 23.11.2015 року, оскільки бездіяльність - це безпідставне повне або часткове ухилення від здійснення, передбачених Конституцією та Законами України, функцій і повноважень.

З цього приводу, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з частиною 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наданим Верховним Судом України у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до п.3 Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

З метою належного захисту прав та інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Державної санітарно-епідеміологічної служби України щодо розгляду скарги ОСОБА_2 від 23 листопада 2015 року про невжиття заходів для припинення порушень санітарного законодавства ТзОВ "Поліграф-сервіс" і зобов'язати Державну санітарно-епідеміологічну службу України вжити заходів щодо припинення порушень санітарного законодавства ТОВ "Поліграф-сервіс".

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, згідно зі ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи за межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі належно дав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами перегляду апеляційної інстанції позовні вимоги задоволено повністю, то понесені позивачем судові витрати в сумі 2315 (дві тисячі триста п'ятнадцять) грн. 09 коп. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду всім обставинам справи призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення даного адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТзОВ "Поліграф-Сервіс" про визнання протиправними дій скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТзОВ "Поліграф-Сервіс" про визнання протиправними дій задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної санітарно-епідеміологічної служби України щодо розгляду скарги ОСОБА_2 від 23 листопада 2015 року про невжиття заходів для припинення порушень санітарного законодавства ТзОВ "Поліграф-сервіс".

Зобов'язати Державну санітарно-епідеміологічну службу України вжити заходів щодо припинення порушень санітарного законодавства ТзОВ "Поліграф-сервіс".

Стягнути судові витрати на користь ОСОБА_2 у розмірі 2315 (дві тисячі триста п'ятнадцять) грн. 09 коп. за рахунок державних асигнувань Державної санітарно-епідеміологічної служби України.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 жовтня 2016 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.