Справа № 461/2317/16-а
Суддя: Романюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/2317/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді - Романюка В.Ф.,

з участю: секретаря судового засідання - Куц Н.З.,

представника позивача - Данилюк О.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до головного територіального управління юстиції у Львівській області, управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання протиправними дій державного виконавця та про скасування постанови від 15.09.2011 р. ВП № 28472293 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 11305,94 грн. і постанови від 15.09.2011 ВП № 28472293 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 30,61 грн., -

в с т а н о в и в :

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФ України у Львівській області) звернулося до суду із адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі ГТУЮ у Львівській області), управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі УДВС ГТУЮ), відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; Скасувати постанову державного виконавця від 15.09.2011 ВП №28472293 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 11305,94 грн.; Скасувати постанову державного виконавця від 15.09.2011 ВП №28472293 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 30,61 грн.

В обґрунтування поданого адміністративного позову покликається на те, що вказані постанови є безпідставними та незаконними, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило державного виконавця про обставини, які унеможливлюють виконання на даний час зазначеного виконавчого провадження та судового рішення і просило його звернутись до суду із заявою про відстрочку виконання судового рішення до 01.01.2012 року. Крім того, 14.09.2011 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області подано позовну заяву про визнання протиправними дій державного виконавця та про скасування постанови від 02.09.2011 року про відкриття виконавчого провадження. Однак, державний виконавець залишив поза увагою вказану інформацію. Також позивач звертає увагу суду на те, що кошторисом управління на 2011 рік не передбачено коштів на виплату сум виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 - у задовленні адміністративного позову відмовлено. /Том 1 а.с. 45-49/.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 р. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 - скасовано та прийнято нову постанову, якою в задовленні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування рішень - відмовлено. /Том 1 а.с.116-120/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 р. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 та Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 р. - скасовано і справу направлено на новий розгляд до Галицького районного суду м.Львова. /Том 1 а.с.123-126/.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 06.04.2016 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду. /Том 1 а.с. 182-183/.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до позову. Просила суд адміністративний позов задоволити повністю.

Представники відповідачів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, Відділ примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області у судове засідання не з'явилися хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи чи проведення такого у їх відсутності до суду не надходило.

Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представників відповідачів на підставі наявних у справі доказів, які суд вважає достатніми.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що у задовленні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Суд встановив, що на виконанні підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області перебуває виконавчий лист №2а1169/10, виданий 29.08.2011 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_3 заборгованості по пенсійному забезпеченню за період з 01.01.2010 року по 30.12.2010 року в розмірі 113059,41 грн.

02 вересня 2011 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2а/11/69, виданого 29 серпня 2011 року Галицьким районним судом м.Львова про зобов'язання позивача провести нарахування та виплату на користь ОСОБА_3 підвищення до пенсії. Надано строк для добровільного виконання виконавчого листа до 09.09.2011.

Про те, у зв'язку з невиконанням рішення суду у встановлений строк, державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області винесені постанови №28472293 від 15.09.2011 року про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 11305,94 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 30,61 грн.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 255 КАС України, постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Умисне невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, є ознакою складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України як невиконання судового рішення.

Загальні умови та порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, встановлені ЗУ «Про виконавче провадження» №606-XIV вiд 21.04.1999 року (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону.

Згідно із ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Кошти виконавчого збору входять до складу коштів виконавчого провадження.

Відтак, суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що державним виконавцем під час винесення оскаржуваних постанов не взято до уваги обставин, які унеможливлюють виконання виконавчого листа №2а-1169/10, виданого Галицьким районним судом м. Львова 29.08.2011 року, оскільки саме таке звернення до державного виконавця не є підставою для зупинення, переривання чи відкладення провадження виконаних дій. Крім того, Позивач згідно ч.1 ст. 263 КАС України як сторона виконавчого провадження вправі самостійно звернутись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду і тільки після винесення судового рішення про розстрочку виконання судового рішення у відповідності до п.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються.

Водночас, суд звертає увагу на те, що матеріали виконавчого провадження ВП №28472293 відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах ДВС є знищені, оскільки закінчився строк їх зберігання.

Також, суд звертає увагу на те, що представником позивача не представлено суду доказів оскарження в судовому порядку дій та рішень державного виконавця з приводу відкриття виконавчого провадження №28472293, хоча відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Окрім того, оскарження боржником дій та рішень державного виконавця не обумовлює його права не виконувати рішення суду.

Як випливає з листа позивача №8796/07-22 від 09.09.2011 року, адресованого начальнику ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області, стягненню за виконавчим листом №2а-1169/10, виданого Галицьким районним судом м. Львова 29.08.2011 року, підлягають не періодичні платежі, а кошти як заборгованість по призначенню (перерахунку) пенсії на користь ОСОБА_3

Сума витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 30,61 грн., які мали бути стягнені у виконавчому провадженні № 28472293, підтверджується Актом державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій від 15 вересня 2011 року.

Таким чином, відсутність у кошторисі позивача на 2011 року коштів на виплату сум виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій не може бути підставою для звільнення від сплати таких.

З огляду на викладено, а також те, що у позивача відсутнє документальне підтвердження виконання рішення, суд доходить висновку, що ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області були правомірно винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 11305,94 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 30,61 грн.

Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч.1,2 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими і свідчать про намагання сторони у виконавчому провадженні (боржника) уникнути обов'язків, покладених на неї чинним законодавством.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» та від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії», державний орган не може посилатися на відсутність коштів щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням, відсутність грошових коштів не є для влади держави виправданням для невиконання рішення суду. Згідно пункту 29 рішення європейського суду з прав людини від 13 липня 2006 року по справі «Васильєв проти України» виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави.

Отже, враховуючи вищенаведене та те, що відповідачами здійснювалися дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», тому суд доходить висновку, що позовні вимоги є невмотивованими та не підлягають до задоволення.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 7-12, 71, 86, 128, 160, 161, 162, 167, 255 КАС України, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів після її проголошення або в порядку ч.2 ст.186 КАС України.

Головуючий суддя Романюк В.Ф.