Справа № 812/549/16
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/549/16

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ковальова Т.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області у якій позивач зазначила, що вона з 04.02.2014 по 04.12.2014 працювала у Свердловському міському суді Луганської області на посаді секретаря судових засідань, з 05.12.2014 і по теперішній час працює в Новопсковському районному суді Луганської області, з 05.12.2014 по 30.09.2015 займала посаду секретаря судових засідань, з 01.10.2015 позивача переведено на посаду помічника судді та присвоєно 11 ранг державного службовця.

Заробітна плата за період з 26.10.2014 по 08.09.2015 виплачувалась виходячи з розміру посадового окладу в 1218,00 грн, а з 09.09.2015 по 30.09.2015 2067,00 грн., з 01.10.2015 по 31.12.2015 2756,00 грн, що не відповідає законодавству про оплату праці працівників апарату судів, а саме: абз.2 ч.1 ст.144 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 14.10.2014 № 1697-УІІ «Про Прокуратуру» та абз.2 ч.1 ст. 147 Закону України від 07.07.2010 № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-УІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд».

На письмове звернення щодо перерахунку заробітної плати відповідачем листом від 05.05.2016 надано відмову.

Позивач вважає, що відповідачем порушено її право на отримання заробітної плати, встановленої відповідно до законодавства України.

У звязку з чим позивач просить суд: зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу заробітної плати з урахуванням премії, надбавок за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України Про судоустрій та статус суддів (в редакції Закону України про Прокуратуру, з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно відповідно до абз.2 ч.1 ст. 147 Закону України Про судоустрій та статус суддів (в редакції відповідно до Закону України Про забезпечення права на справедливим суд), з 09.09.2015 по 30.09.2015 виходячи з посадового окладу 0,3 від місячного посадового окладу судді місцевого суду, з 01.10.2015 по 31.12.2015 виходячи з посадового окладу 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50-відсоткового зменшення, з врахуванням фактично виплаченої заробітної плати.

У судове засіданні позивач не прибула, просила суд розглядати справу без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просив розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Луганській області здійснювало оплату праці працівникам апаратів судів, які є державними службовцями, у спірний період на підставі Закону України Про державну службу та Постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів від 09.03.2006 № 268. Крім того зазначає, що ТУ ДСА України у Луганській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці. Також зазначив, що постановою Верховного Суду України від 13 липня 2016 року у справі № 820/4653/15 у задоволенні позову про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати працівнику апарату суду відмовлено.

Третя особа у судове засідання не зявилась, про дату, місце і час судового розгляду справи повідомлена належним чином.

Враховуючи положення пункту 6 статті 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з трудової книжки позивача АЗ № 881245 ОСОБА_1 з 04.02.2014 по 04.12.2014 працювала у Свердловському міському суді Луганської області на посаді секретаря судових засідань, з 05.12.2014 по теперішній час працює в Новопсковському районному суді Луганської області, з 05.12.2014 по 30.09.2015 займала посаду секретаря судових засідань, з 01.10.2015 позивача переведено на посаду помічника судді та присвоєно 11 ранг державного службовця (а.с.6-13).

З наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі ТУ ДСА в Луганській області) довідки вбачається, що заробітна плата позивача з грудня 2014 року по 01.09.2015 розраховувалась виходячи з посадового окладу у розмірі 1218,00 грн, з 01.09.2015 по 08.09.2015 - виходячи з посадового окладу у розмірі 1378,00 грн, а з 09.09.2015 по 31.12.2015 посадовий оклад позивача становив 2756,00 грн. (а.с.43).

Листом за вих. № 767/2016 від 05.05.2016 ТУ ДСА в Луганській області відмовлено позивачу в перерахунку заробітної плати (а.с. 14,15).

До того ж, листом № 10-2031/16 вих від 16.03.2016 ТУ ДСА в Луганській області розяснило головам місцевих судів Луганської області та керівникам апарату суду про те, що постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 № 3 Про Довідку щодо результатів вивчення узагальнення практики застосування адмінсудами положень Закону України Про судоустрій та статус суддів має рекомендаційний характер, а тому підстави для перерахунку заробітної плати працівникам апарату суду відсутні (а.с.16,17).

Вирішуючи справу по суті спору суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 33 Закону України Про державну службу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Частиною другою статті 8 Закону України Про оплату праці передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Стаття 13 Закону України Про оплату праці визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Постановою Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів від 09.03.2006 № 268 затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47 до Постанови).

Згідно пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 482 у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати

Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік встановлено мінімальну заробітну плату у 2014 році у розмірі 1218,00 грн. на місяць.

Водночас 26.10.2014 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII, яким внесено зміни до статті 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів, а саме визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Зазначені зміни набрали чинності з 26.10.2014, так як Закон № 1697- VII опубліковано в газеті "Голос України" № 206 (5959) від 25.10.2014, а перехідними положеннями (п. 1 Розділу XII Закону), встановлено, що вищевказана норма набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

При цьому, згідно підпункту 2 пункту 13 Розділу XIIІ Закону України Про прокуратуру, Кабінету Міністрів України доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України Про судоустрій і статус суддів.

У розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, а ТУ ДСА в Луганській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Тобто, відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, а саме без збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Згідно положень статей 142, 143 Закону України Про судоустрій і статус суддів фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Тому, ТУ ДСА в Луганській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями статті 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. Відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України. Розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За таких обставин відповідач не мав можливості виплачувати заробітну плату у розмірі, визначеному абзацом другим частиною першою статті 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Тому, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати позивача за період з 26.10.2014 по 28.03.2015, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абзацом другим частини першої статті 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів, з урахуванням надбавок та премії.

З 28.03.2015 набрала чинності нова редакція Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Частиною першою статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів в новій редакції передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

При цьому, згідно з підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" набрав чинності 28.03.2015.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів (далі - постанова № 268), зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Таким чином, діючим законодавством закріплене право працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, на посадовий оклад у розмірі 30 відсотків від посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Але законодавчого механізму реалізації даного права не врегульований, так як не внесені відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Відповідно до ст. 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення, зокрема, вказаної статті Конституції України, в Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості (пункт 1 резолютивної частини).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобовязання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати з 29.03.2015 з урахуванням нового окладу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України постанові від 13.07.2016 у справі № 820/4653/15 (реєстраційний № рішення 58986554), яка відповідно до статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, у звязку з їх відсутністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 88, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_2