Справа № 595/556/16-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 р. Справа № 876/5455/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Курильця А.Р.,

суддів: Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Кіри Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Беги В.М., Ненича І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Бучацької районної ради, третя особа Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплат всіх належних сум про звільненні, зобов'язання виплатити середній заробіток,-

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Бучацької районної ради (далі - відповідач), третя особа Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - третя особа) про визнання запису № 28 в трудовій книжці позивача про день звільнення недійсним, зобов'язати відповідача внести до трудової книжки позивача запис про день його звільнення з посади голови Бучацької районної ради - наступний день після закінчення періоду непрацездатності і завершення лікування; стягнути з відповідача середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні за період з 27.11.2015 року по 05.12.2015 року в сумі 2342,70 грн.; стягнути з відповідача допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100% середньої заробітної плати; визнати неправомірною відмову та зобов'язати відповідача виплатити середню заробітну плату протягом шести місяців після завершення періоду непрацездатності.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року адміністративний позов залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про направлення справи на продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач оскаржував дії районної ради в порядку цивільного судочинства, проте у березні 2016 року провадження у справі було закрито, оскільки справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року скасувати, а матеріали справи направити суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечили, просять ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.

Відповідно до ч.3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював на посаді голови Бучацької районної ради з 28.04.2006 року по 27.11.2015 року (а.с. 20-21).

Згідно з розпорядженням голови Бучацької районної ради від 27.11.2015 року № 119 позивача було звільнено з посади голови районної ради у зв'язку із закінченням строку повноважень (а.с. 5).

В силу статей 47, 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Вимога звільненого працівника щодо виплати належних йому сум при звільненні є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Частиною 3 статті 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як роз'яснив Верховний Суд України у пункті 25 постанови пленуму від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Отже, при зверненні працівника до суду із заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку перебіг тримісячного строку розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним (постанова Верховного суду України від 06.04.2016 року № 6-409цс16).

Суд встановив, що повний розрахунок було проведено 30.12.2015 року шляхом перерахування на картковий рахунок позивача в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3814,52 грн. заробітної плати (а.с. 2-3), а до суду позивач звернувся 15.03.2016 року (відмітка на конверті, а.с. 30), а тому ним не пропущено строк звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про пропущення строку звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відтак, оскаржувана ухвала про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 195,199,204,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року у справі № 595/556/16-а скасувати та матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І. Мікула

Повний текст ухвали виготовлений 28 вересня 2016 року.