Справа № 333/4471/16-а
Суддя: Боровікова А. І.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/333/194/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2016 року м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Боровікова А.І., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

25.08.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що він перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя з травня 2010 року та отримує пенсію за вислугою років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб» як працівник локомотивних бригад.

З 23 січня 2013 року позивач набув право на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і 13.11.2015 року та 27 липня 2016 року повторно звернувся до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення йому пенсії за віком, надавши усі необхідні документи.

Але, управлінням Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя у задоволенні заяви позивача було відмовлено, з посиланням на те, що він уже отримує пенсію за віком з урахуванням ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», повідомивши при цьому, що при нарахуванні пенсії за віком буде взято показник середньої заробітної плати в Україні за 2009 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», як при переході з одного виду пенсії на інший), що призведе до зменшення розміру його пенсії.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що він просить вперше призначити йому пенсію відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ст. 40 Закону, а УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя відмовляється призначати йому пенсію, залишаючи показник середньої заробітної плати в галузях економіки України за 2009 рік. Позивач вважає, що відповідачем ототожнені поняття: перехід та переведення, вид пенсії по закону № 1058 та різні інші види пенсії за іншими законами. Різниця ж в зазначених поняттях полягає у тому, що при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник заробітної плати, з якого обраховувалась пенсія при призначенні її вперше, а при призначенні пенсії використовується показник середньої заробітної плати за три роки перед призначенням пенсії.

У зв'язку з чим позивач просив суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.02.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: 551,20 грн. - судового збору та 1200 грн. витрат на правову допомогу.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя надав до суду письмові заперечення посилаючись на те, що на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя з 05.05.2010 року перебуває ОСОБА_1, який отримує пенсію, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-1V та Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 11.1991 року №1788-Х1І.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону №1788-ХН право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад, і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень, і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

По-перше, згідно ч.1 ст.44 Закону №1058-1V заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правління Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, н забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціальної захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йол довіреності, посвідченої нотаріально. Відповідно до абз.1 ст.45 зазначеного нормативного акта переведення з одного вид) пенсії на інший здійснюється з дня по подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходять па час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткові документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При зверненні до управління 27.07.2016 позивачем було надано заяву довільної форми, порядку, передбаченому Законом України « Про звернення громадян».

По-друге, що стосується застосування показника заробітної плати, що використовував при переведенні пенсії.

Згідно ч.3 ст.45 Закону №1058-1V при переведенні з одного виду пенсії на інший бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середні заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, оскільки пенсію позивачу призначено у 2010 році, для її розрахуй використовувався показник середньої заробітної плати за 2009 рік, таким чином, при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком також застосовуватиметься показник середньої заробітної плати за 2009 рік.

Звертає увагу, що позивач у своєму адміністративному позові також посилається на зазначену правову норму, проте помилково вважає, що застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перахунку) попереднього виду пенсії, залишається незмінним виключно за бажанням пенсіонера.

Аналіз ч.3 ст.45 Закону №1058-IV надає можливість дійти висновку, що право вибору стосується врахування заробітної плати за період страхового стажу, при незмінності показника середньої заробітної плати.

Також відповідач зазначає, що позивач помилково виділяє пенсію за вислугу років як окремий вид пенсій, передбачений окремим законодавчим актом, що призначається за іншою формулою. Проте, як вказувалось раніше, згідно Закону №1058-1У, призначення пенсії за вислугу років здійснюється за умови наявності вимог, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення" за формулою, визначеною Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ".

Отже, на підставі вищенаведеного, можна дійти наступних висновків:

-при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію на загальних умовах, відповідно до ч.3 ст.45 Закону №105Х-ІУ повинен застосовуватись показник заробітної плати, що використовувався при призначенні пенсії, оскільки початкове її обчислення, згідно ч.2 Розділу XV Прикінцевих положень вказаного закону, здійснювалось відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 нього Закону;

-право на перерахунок пенсії, згідно Закону N91058- VI та Порядку №22-1 настає після подання заяви встановленого зразка у визначеному законодавцем порядку.

Таким чином, станом на сьогоднішній день, пенсія позивачу розрахована та призначена вірно, відповідно до вимог діючого законодавства та матеріалів пенсійної справи.

Щодо позиції позивача відносно розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, зазначає наступне.

Відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, виконання рішень суду щодо списання коштів, у тому числі зі сплати судових витрат з державного бюджету, здійснюється Казначейством у встановленому порядку шляхом відкриття відповідних рахунків та перерахування коштів.

Таким чином, враховуючи положення ст.94 КАС України та вказані законодавчі норми, судові витрати стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень, повинні відшкодовуватись з державного бюджету органами Казначейства.

Згідно із Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-УІ правова допомога обмежується діяльністю адвоката в судовому засіданні, під час здійснення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також під час ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до ст..14 Правил адвокатської етики (далі - правила) адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність па підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно ч. 1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Таким чином, правовідносини, які кореспондують виникнення прав та обов'язків адвоката та клієнта виникають з моменту укладення відповідного договору у встановленій формі.

У Договорі про надання правової допомоги №273 від 27.07.2016 у Розділі 3 встановлено порядок здійснення розрахунків.

По-перше, зазначає, що п.3.1 Договору визначено, що вартість послуг за ним складає суму передбачену Додатковою угодою до Договору №273. Проте зазначена додаткова угода не була надана, що унеможливлює встановлення фактичної вартості послуг адвоката.

По-друге, згідно ч. 1.2 ст.28 Правил гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. У Договорі №273 відсутні будь-які положення щодо сплати гонорару.

Крім того, згідно ч.2 ст.29 Правил в договорі про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і таке інше) та може бути визначений їх обсяг.

По-третє, відповідно до п.3.3 Договору №273 виконання послуги та її оплата підтверджується актом виконаних робіт, який підписується сторонами або уповноваженими представниками.

Представником позивача у якості доказів падання юридичних послуг надано копії квитанцій, проте жодного акта викопаних робіт не міститься в матеріалах справи. При цьому вищевказані квитанції були надані у вигляді копій, а не оригіналів.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті, затвердженого постановою Національного банку України від 15.12.2004 №637, квитанції до прибуткового касового ордеру реєструються в Журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів.

Таким чином, квитанції про падання юридичних послуг повинні містити визначену законодавством інформацію та бути відображені у відповідних обліково-реєстраційних книгах.

Надані представником позивача квитанції повністю не відповідають законодавчим вимогам щодо їх оформлении.

Крім того, відповідач звертає увагу і на наступне. Згідно із Законом №4191-V1 правова допомога обмежується діяльністю адвоката в судовому засіданні, під час здійснення окремі процесуальних дій поза судовим засіданням, а також під час ознайомлення з матеріалам справи.

Відповідно до вимог, викладених в адміністративному позові, позивач просить розглядати справу у порядку скороченого проваджений. Квитанції, копії яких долучені і позовної заяви, містять дані про надання послуг з проведення розрахунку пенсії, складені заяви до територіального органу Пенсійного фонду України, надання консультації з питань перерахунку пенсії за віком, ознайомлення з нормативно-правовою базою. При цьому відсутні квитанції, які б свідчили про надання послуг, які носять правовий характер в розумінні Закону № 4191-VI.

До того ж, у матеріалах, долучених до адміністративного позову, містяться копії квитанцій за оплату послуг зі складення адміністративного позову та складання заяви д управління Пенсійного фонду з питань перерахунку пенсії за віком. Натомість вказані документи підписані самим ОСОБА_1 особисто, а не його представником. При цьому, п.2.4 Договору №243 наділяє представника правом підпису від імені клієнта. Це означає, що матеріалах фактично відсутні докази надання зазначених юридичних послуг ОСОБА_1

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно п.2 ч.1 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та оцінивши повідомлені сторонами обставини, суддя дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку скороченого провадження та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено:

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Позивач ОСОБА_1 народився 22 січня 1953 року, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя з травня 2010 року та отримує пенсію за вислугою років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник локомотивних бригад. Після призначення пенсії позивач продовжував працювати та працює по сьогоднішній день.

Після досягнення пенсійного віку, 13.11.2015 року та повторно 27 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до розрахунку управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, позивачу було застосовано показник середньої заробітної плати по Україні за 2009 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 р. №327.

Розрахунок пенсії позивачу було здійснено відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 в якій зазначено, що «перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія».

Так, згідно із ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу була призначена пенсія за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику локомотивних бригад.

В свою чергу,13.11.2015 року та повторно 27.07.2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Але, управлінням Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя у задоволенні заяви позивача було відмовлено, з посиланням на те, що він уже отримує пенсію за віком з урахуванням ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», повідомивши при цьому, що при нарахуванні пенсії за віком буде взято показник середньої заробітної плати в Україні за 2009 рік

Згідно статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 вказаного Закону зазначається, що право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Статтею 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

У разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне страхування» та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, полягає у фінансуванні за рахунок Державного бюджету.

Проте, на момент призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, позивач не мав права на жодний інший вид пенсійного забезпечення.

Пенсія позивачу за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в 2010 році жодним чином не могла бути призначена, оскільки позивачем не було досягнуто загального пенсійного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон № 1058) за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Законом № 1058 не регулюються порядок призначення, розміру та виплати пенсій за вислугу років працівникам локомотивних бригад.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 30 років.

Станом на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач повністю відповідав вимогам (мав необхідні підстави), встановленим ст. 26 Закону № 1058.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 45 Закону № 1058 при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватись заробітна плат (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати(доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Посилання відповідача на вказану норму суд до уваги не приймає, оскільки, застосування показника середньої заробітної плати за 2009 рік суперечить вказаній нормі, оскільки позивач не звертався до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного Закону, а вперше просив призначити пенсію за іншим Законом. Іншими словами вказана норма застосовується до тих видів пенсій, які регулюються саме Законом № 1058.

Оглянувши матеріали пенсійної справи, та проаналізувавши викладені норми законодавства, суд встановив, що при проведенні розрахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років як працівнику локомотивних бригад, показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком не застосовувався.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що реалізація права позивача на пенсію на підставі Закону № 1058 проводиться вперше.

Подібна правова позиція була також висловлена Вищим Адміністративним судом України в ухвалах від 26 травня 2015 року № К/800/2756/14, від 03 червня 2015 року № К/800/15619/15 та Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, яка, відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, після отримання права на пенсію за вислугу років, ОСОБА_1 продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників в Україні, з якою сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

З огляду на зміст та обсяг заявлених вимог, які стосуються зобов'язання відповідача здійснити призначення пенсії за віком, то таке призначення має бути здійснене з 01.02.2016 року, оскільки позивач звернувся до УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком 13.11.2015 року та повторно 27.07.2016 року, а тому ним не пропущено 6-місячного строку на оскарження дій УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем сплачено 551, 20 грн. судового збору на рахунок Державного бюджету України в особі Управління ДКСУ в Комунарському районі міста Запоріжжя Запорізької області. Тож, ця сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок Державного бюджету України.

Також, згідно наданих суду копій квитанцій та розрахунку витрат на правову допомогу, позивачем дійсно понесено витрати на правову допомогу в розмірі 1200 грн.

Таким чином, позивач має право на відшкодування понесених витрат, пов'язаних з розглядом справи - судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 551 грн. 20 коп., та витрат на правову допомогу в розмірі 1200 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 26, 40, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 8, 17, 18, 86, 99, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01 лютого 2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп., та суму витрат на правову допомогу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення, з подачею її копії до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя А.І. Боровікова