Справа № 308/9580/16-а
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №308/9580/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Фазикош О.В.,

за участю секретаря Рабош А.О.,

представника позивача Балог О.Ю.

відповідача ОСОБА_5

з участю перекладача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду адміністративну справу за позовною заявою Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_5, про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 19 вересня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 19 вересня 2016 року.

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до громадянина Вєтнаму ОСОБА_5 про примусове видворення, яким просить на підставі п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити громадянина Вєтнаму ОСОБА_5 та затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Вєтнаму ОСОБА_5, а також на підставі ч. 2 п. 5 ст. 256 КАС України допустити негайне виконання постанови.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 вересня 2016 року на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб відповідач був переданий на територію України у встановленому угодою порядку за незаконний перетин державного кордону України на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця». Відповідач перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватися на території України не має змоги, родичів на території України не має. Під час опитування відповідач пояснив, що має намір у будь-якому випадку потрапити в країни західної Європи з метою працевлаштування для забезпечення свого проживання та бажання повернутися до країни походження не має, що підтверджується його незаконними діями.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що документів що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України не має, мала намір потрапити до країн Європейського союзу. Разом з тим, з заявою для отримання статусу біженця не зверталася.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні встановлено, що 01 вересня 2016 у відповідач - громадянин Вєтнаму ОСОБА_5, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку за незаконний перетин державного кордону.

Представлені позивачем докази свідчать про те, що громадянка Вєтнаму ОСОБА_5 реалізуючи свої права та свободи, могла встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до європейських країн, відповідач вибрав більш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що для досягнення своєї мети вона неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, вона умисно пішла на вчинення правопорушення.

Згідно вимог п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Згідно довідки про звернення за захистом в Україні №005762 від 08.09.2016 року таку видано громадянці Вєтнаму ОСОБА_5, оскільки з її слів є неповнолітньою, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, згідно висновку за результатами обстеження для встановлення віку дитини, ОСОБА_5 встановлена психологічна оцінка віку 22-23 року, фізіологічна оцінка віку 20-22 року, похибка можлива в один рік.

Згідно листа головного управління ДМС України в Закарпатській області від 16.09.2016 року за № 5.3/10313 стосовно громадянки Вєтнаму ОСОБА_5 прийнято рішення 15.09.2016 року про припинення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, родичів на території України не має. Відповідач не відноситься до осіб, яким надано статут біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, позовні вимоги щодо примусового видворення відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-5, 256 ч. 2 КАС України суд,

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 - 163, 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_5, про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення - задовольнити.

Примусово видворити громадянку Вєтнаму ОСОБА_5, повнолітню згідно висновку за результатами встановлення віку.

Затримати громадянку Вєтнаму ОСОБА_5, повнолітню згідно висновку за результатами встановлення віку, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош