Справа № П/811/835/16
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року справа № П/811/835/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., за участю секретаря Бондар Я.Г. та представників:

позивача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

відповідача: Гладуняк Н.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Світловодського відділення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області
провизнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату середнього заробітку та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області Дудник Наталії Олександрівни №67-0 від 29.06.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 - головного державного інспектора - ревізора відділу податків і зборів з юридичних осіб Світловодської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора - ревізора відділу податків і зборів з юридичних осіб Світловодської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області;

- визнати протиправними дії Світловодської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області щодо не нарахування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, заробітної плати в повному обсязі з 01.05.2016 року по 29.06.2016 року, вихідної допомоги, матеріальної допомоги (оздоровчі), відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов'язати Світловодську ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу у сумі 5945,65 грн.;

- зобов'язати Світловодську ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, матеріальної допомоги (оздоровчі) у сумі 4433,01 грн.;

- зобов'язати Світловодську ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, вихідної допомоги у сумі 1581,66 грн.;

- стягнути з Світловодської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 у сумі 2237,66 грн.;

- стягнути з Світловодської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, за незаконне відрахування за передплату періодичного видання журналу "Вісник" 70,61 грн.;

- стягнути з Світловодської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.;

- стягнути з Світловодської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Позивачка в обґрунтування своїх вимог зазначала, що 29.06.2016 року наказом голови ліквідаційної комісії Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області Дудник Н.О. №67-0 її було звільнено із займаної посади, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі зміною організаційно-штатної структури. Так, внаслідок реорганізації юридична особа Світловодська ОДПІ припиняється та перетворюється на Світловодське відділення Олександрійської ОДПІ без створення юридичної особи. Зазначений наказ позивачка вважає незаконним та необґрунтованим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки відповідачем він прийнятий із порушенням вимог трудового законодавства, а саме без врахування передбачених п. 3 ст. 42 КЗпП України переваг у залишенні на роботі.

Представник та позивачка в судовому засіданні адміністративний позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що у зв'язку зі зміною організаційно-штатної структури, а саме реорганізації юридичної особи, а також штатного розпису Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ, зменшено штатну чисельність підрозділу.

Представник зазначила, що позивачці запропоновано зайняти вакантну посаду головного державного ревізора - інспектора відділу податків та зборів з фізичних осіб Олександрійської ОДПІ. В зв'язку з відмовою від запропонованої посади. З огляду на зазначене, представник відповідача стверджувала, що оскаржуваний наказ прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано. Рішення обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, а тому підстави для задоволення позовної заяви щодо визнання його незаконним та скасувати відсутні. Крім того, зазначила, що всі грошові нарахування та виплати здійсненні відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до усної ухвали занесеної до журналу судового засідання Світловодську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Кіровоградській області замінено на Олександрійську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Кіровоградській області (Світловодське відділення).

Дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 1993 року ОСОБА_1 на підставі наказу ДПІ МФ України по Світловодському району №10-Л від 30.07.1993 року була прийнята на посаду державного податкового інспектора, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці (т.1, а.с.24).

Наказом Світловодської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області №41-о від 23.12.2015 року переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Світловодської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області на час відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_5 (т.1, а.с.34).

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 №892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби», наказу ДФС України від 18.04.2016 року №332 «Про затвердження у новій редакції положень про деякі територіальні органи ДФС у Кіровоградській області», наказу ДФС України від 18.03.2015 року №229 «Про внесення змін до наказу ДФС України від 25.12.2015 №996 «Про затвердження чисельності працівників податкових органів ДФС» (т.1, а.с.115), від 11.01.2016 року №17 «Про введення в дію структур територіальних органів ДФС та затвердження методичних рекомендацій щодо їх побудови», наказу ДФС України від 24.02.2016 року №165 „Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Кіровоградській області" (т.1, а.с.111), наказу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 05.02.2016 №33 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДФС у Кіровоградській області з урахуванням скорочення штатної чисельності» » в Світловодській ОДПІ ГУ ДФС було розпочато процедуру реорганізації та скорочення штатної чисельності працівників та видано наказ Світловодської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 02.03.2016 №60 «Про реорганізацію Світловодської ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області відповідно до вимог постанови КМУ від 04 листопада 2015 №892 (т.1, а.с.113).

Так, Світловодську ОДПІ реорганізовано шляхом приєднання до Олександрійської ОДПІ зі зміною організаційної структури та штатної чисельності працівників. Внаслідок реорганізації юридична особа Світловодська ОДШ припиняється, перетворюється на Світловодське відділення Олександрійської ОДШ без створення юридичної особи.

У відповідності зі штатним розписом на 2016 рік, затвердженим 18.01.2016 року кількість штатних посад Світловодської ОДПІ (за винятком Онуфріївського відділення) становила 37 посад (т.1, а.с.107-108).

У відповідності з Переліком змін до організаційної структури Олександрійської ОДШ, затвердженим наказом від 27.04.2016 №216 „Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису Олександрійської ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області" до структури Олександрійської ОДПІ приєднується Світловодське відділення зі штатною чисельністю 17 одиниць (т.1, а.с.118-121).

28 квітня 2016 року головою комісії з проведення реорганізації Світловодської ОДПІ Дудник Н.О. прийнято наказ №26-о „Про попередження працівників щодо розірвання трудового договору у зв'язку зі змінами структури та скороченням штатної чисельності" (т.1, а.с.122).

29 квітня 2016 позивачку попереджено про наступне вивільнення із займаної посади у зв'язку з реорганізацією, зміною організаційної структури, штатного розпису та скороченням штатної чисельності (т.1, а.с.123).

28 червня 2016 року позиваці запропоновано зайняти вакантну посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області (на період відпустки по догляду за дитиною до шести років ОСОБА_6 Примірник вказаного листа позивачкою отримано особисто 28 чернвя 2016 року, що підтверджується її підписом. У вказаному листі з пропозицією, позивачка зазначила, що заперечує та відмовляється з переведення на запропоновану вакантну посаду (т.1, а.с.123 зворотна сторона).

29.06.2016 року головою ліквідаційної комісії Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області Дудник Н.О. прийнято наказ №67-0 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади (т.1, а.с.19).

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та висновкам відповідача, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, регулюються правовими нормами Кодексу законів про працю України, та іншими законами.

Пунктами 342.4 та 342.6 ст.342 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями. Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Податковим кодексом України та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України "Про державну службу" та іншими законами.

Враховуючи те, що норми вищевказаного спеціального законодавства, не регулюють питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд застосовує до спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Крім зазначеного суд під час вирішення спору застосовує положення пункту 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9 яким зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо зміни в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.4 ч. ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (статті 45).

Частиною 1 ст.40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема: - змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Тобто, трудовий договір, укладений на невизначений термін може бути розірваний роботодавцем лише з підстав, визначених законом, і з дотриманням визначеного в законі порядку. Отже, роботодавець має право за своєю ініціативою звільнити працівника лише за умови наявності певних підстав, з якими закон пов'язує виникнення у роботодавця права на розірвання трудового договору.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, законодавець визначив такі умови (гарантії) для правомірності вивільнення працівників при скороченні чисельності або штату, як:

- персональне попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці;

- та обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач 29 квітня 2016 року, тобто за два місяці до звільнення персонально попередив ОСОБА_1 про наступне звільнення за п.1 статті 40 КЗпП України (т.1, а.с.123).

Разом з тим, ст.42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Таким чином, допускається звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці лише при неможливості переведення робітника з його згоди на іншу роботу, і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

При цьому, Мінсоцполітики України листом від 21.05.2012 р. №80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі» роз'яснило роботодавцям, що законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці.

На практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємства, в установі, організації.

В судовому засіданні представник відповідача посилаючись на доповідну записку заступника начальника - начальника Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ Лапи А.Д. пояснила, що керівництвом Світловодської ОДПІ по кожному співробітнику було проведено аналіз кваліфікаційного рівня спеціаліста та рівня продуктивності його праці. За результатами аналізу в подальшому були запропоновані вакантні посади спеціалістам, що мають вищий кваліфікаційний рівень та рівень продуктивності праці. При цьому преференції ч.2 ст.42 КЗпП України не розглядались (т.1, а.с.215).

Дослідивши надані письмові пояснення та докази суд зазначає наступне.

Як вже зазначав суд раніше, законодавець в приписах ч.2 ст.42 КЗпП України встановив для роботодавця вимоги та гарантії залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці у вигляді переважного права.

Однак, відповідач нехтуючи та ігноруючи вищезазначені норми закону не застосував вимоги ч.2 ст.42 КЗпП України, що сам визнає та зазначає у доповідній записці (т.1, а.с.215).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка займала посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Світловодської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області на час відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_5

Так, після реорганізації юридичної особи Світловодської ОДШ, посада яку займала позивачка не скорочена та залишилася у Світловодському відділенні Олександрійської ОДПІ. Проте, дана посада або інша вакантна посада у Світловодському відділенні запропонована не була, оскільки дані посади керівництвом відділення запропоновані більш кваліфікованим спеціалістам.

Досліджуючи докази наявні у справі судом встановлено, що ОСОБА_1 має загальний стаж роботи - 33 років. В податкових органах на різних посадах працювала з 02.08.1993 року і на дату звільнення мала 22 роки 11 місяців безперервного стажу державної служби.

З наданого аналізу працівників інспекції суд вбачає, що фактично керівництвом Світловодського відділення ніякі показник ефективності і результативності трудової діяльності співробітників не вивчалися та не бралися до уваги, оскільки такі показник взагалі відсутні.

В свою чергу займані посади крім співробітників з більш ніж 20 річним стажем були запропоновані ОСОБА_8, яка має стаж роботи 5 років та працює з 23.08.2011 року та ОСОБА_9 який має стаж роботи 7 років та працює з 10.08.2009 року.

З огляду на викладене вбачається, що вакантні посади були запропоновані працівникам з набагато меншим досвідом роботи.

Разом з тим, представник відповідача зазначила, що перевага надалась з урахуванням кваліфікаційного рівня співробітників.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачка протягом роботи в державних податкових органах систематично починаючи з 1994 року проходила курси підвищення кваліфікації, а саме:

- Свідоцтво про підвищення кваліфікації №466 від 31.05.1994 року видане Одеським державним економічних університетом (т.1, а.с.190-191).

- Свідоцтво про підвищення кваліфікації СПК №071318 від 28.02.1996 року видане Київським міжгалузевим інститутом підвищення кваліфікації (т.1, а.с.192).

- Свідоцтво про підвищення кваліфікації СПК №088615 від 04.10.2003 року видане Навчально-курсовим комбінатом ДП України (т.1, а.с.193).

- Сертифікат №311 від 16.11.2013 року виданий Інститутом післядипломної освіти (т.1, а.с.145).

В поданій пояснювальній записці начальник Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ Лапи А.Д. звертає увагу на те, що перевага надана ОСОБА_8 та ОСОБА_9, оскільки в порівняні з позивачкою мають вищій кваліфікаційно-освітній рівень магістра, який є вищім рівнем спеціаліста.

З огляду на зазначену відповідачем підставу суд зауважує, що начальник Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ Лапа А.Д. вочевидь не розуміє характеристик ступеня вищої освіти, оскільки рівень магістра не є вищим за рівень спеціаліста.

Суд вважає за необхідне роз'яснити та зазначити, що різниця між магістром та спеціалістом полягає у тому, що магістр може виконувати не просто «завдання та обов'язки (роботи) певного рівня професійної діяльності», а професійні завдання та обов'язки інноваційного характеру. Тобто, може працювати за професією (може й спеціаліст), зайнятися інноваційною діяльністю мається на увазі здійснення науковою діяльність.

Тому, вищезазначена начальником Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ Лапою А.Д. підстава є надумана, не передбачена жодним нормативним актом та не відповідає дійсним обставинам.

Виходячи з наведених норм права та беручи до уваги скорочення штатних одиниць суд дійшов висновку, що у відділі податків і зборів з юридичних осіб було скорочено лише - 3 посади. Відповідно до штатного розпису в вказаному відділі залишилось 5 штатних одиниць, дві з яких в порушення ст. 42 КЗпП України були запропоновані працівникам з меншим досвідом роботи та кваліфікації ніж у позивачки, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Разом з тим, досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що 28 квітня 2016 року прийнято наказ №26-о „Про попередження працівників щодо розірвання трудового договору у зв'язку зі змінами структури та скороченням штатної чисельності", а 29 квітня 2016 позивачку попереджено про наступне вивільнення.

Відповідно до норм ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, відповідач в порушення вищезазначених норм одночасно з попередженням не запропонував вакантну посаду, а повідомив щодо наявності такої на його думку в іншій місцевості (м. Олександрії) лише 28 червня 2016 року.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу від 28 квітня 2016 року №23-о на вакантні посади до відділу податків і зборів з юридичних осіб Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ були призначені ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.1, а.с.225).

Тобто, на час попередження позивачки про вивільнення вакантні посади у відділі були вже фактично відсутні.

Таким чином, створена відповідачем штучна обставина щодо відсутності вакантних посад та неможливість позивачки переїздити до іншої місцевості вплинула на прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку про те, що відповідач неодноразово порушив процедуру скорочення, визначену КЗпП України.

При розгляді справ з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби суд повинен перевірити рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта влади повноважень на відповідність їх вимогам, що викладені у ч. 3 ст. 2 КАС України.

Порушення встановленої законодавством процедури ухвалення рішення може бути підставою для скасування цього рішення, якщо таке порушення вплинуло або могло вплинути на його правильність.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_12 до Харківської обласної ради щодо оскарження рішення про висловлення йому недовіри як голові Харківської обласної державної адміністрації.

Також відповідачем не надано доказів дотримання процедури звільнення у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників щодо повідомлення про це державну службу зайнятості не пізніш як за два місяці в письмовій формі, вказуючи підстави і строки вивільнення працівників, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці.

Повідомлення відбувається шляхом подання Звіту про заплановане вивільнення працівників (форма № 4-ПН (план), затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 р. №420 (далі - Наказ № 420). Завдання адміністративного судочинства обумовлені головним обов'язком держави - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (стаття 3 Конституції України).

Адміністративне судочинство, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень

З огляду на викладене, суд зазначає, що роботодавець (на час виникнення спірних правовідносин) - Світловодська ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області під час прийняття рішення керувалася суб'єктивною думкою, упереджено, надумано та не об'єктивно, що призвело до порушення трудових прав ОСОБА_1, а тому наказ голови ліквідаційної комісії Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області Дудник Наталії Олександрівни №67-0 від 29.06.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 - головного державного інспектора - ревізора відділу податків і зборів з юридичних осіб Світловодської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу у сумі 5945,65 грн. суд зазначає наступне.

У своїх запереченнях відповідач зазначає, що ОСОБА_1 попереджена про зміну істотних умов праці до набрання чинності Закону України «Про державну службу», за нею збережено умови оплати праці відповідно до законодавства, що діяло до 01.05.2016 року.

Та посилається на те, що відповідно до абзацу 6 пункту 14 Розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» в якому зазначено, що умови оплати праці державних службовців, передбачені цим Законом, не застосовуються у державних органах, що перебувають у стадії ліквідації на момент набрання чинності цим Законом.

Таким чином, відповідач вважає, що діяв правомірно здійснюючи оплату праці ОСОБА_1 відповідно до постанови КМУ від 09.03.2006 року №268 у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників, а саме потребою додаткових витрат на виплату компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги працівникам, які мали бути скорочені.

Враховуючи доводи наведені представником відповідача суд зазначає наступне.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу».

Відповідно до ст.50 Закону України «Про державну службу», держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов'язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з:

1) посадового окладу;

2) надбавки за вислугу років;

3) надбавки за ранг державного службовця;

4) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця;

5) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою;

6) премії (у разі встановлення).

Згідно ст.52 Закону України «Про державну службу», надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби.

Премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Відповідно до наказу ДФС України від 24.02.2016 року №165 «Прореорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Кіровоградській області», наказу ДФС України від 18.03.2016 року №229 «Про внесення змін до наказу ДФС від 25.12.2015 року №996», наказу Світловодської ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 02.03.2016 року №60 «Про реорганізацію Світловодської ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року №892» Світловодська ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області реорганізована шляхом приєднання до Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області.

Відповідно до ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Приєднання - це приєднання однієї або декількох юридичних осіб до іншої юридичної особи. При цьому ці особи припиняють своє існування, а їх права та обов'язки переходять до юридичної особи, до якої вони приєдналися.

Приєднання - це форма реорганізації, за якої одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, яка продовжує існувати далі, але вже в більшому масштабі. Приєднувана організація припиняє свою діяльність.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що Світловодську ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області реорганізовано шляхом приєднання до Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, а не ліквідовано, а тому, застосування у даному випадку абз. 6 п. 14 Розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державну службу» є неправомірним.

Також необхідно зазначити, що попередження про наступне звільнення із займаної посади у зв'язку з реорганізацією, зміною організаційної структури, штатного розпису та скороченням штатної чисельності не є підставою не виконання вимог Закону України «Про державну службу».

Проаналізувавши довідки податкового органу про заробітну плату та інші доходи ОСОБА_1 (т.1, а.с.36-36, 90-103) судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що нарахування та проведення виплат ОСОБА_1 проведено не у спосіб та на підставі Закону України «Про державну службу».

Виходячи з вищенаведеного суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу у сумі 5945,65 грн. та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги (оздоровчі) у сумі 4433,01 грн. суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 подано заяву про надання їй щорічної тарифної відпустки з 30 травня 2016 року терміном 14 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про державну службу», державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до розрахункових листів ОСОБА_1 останній нараховано матеріальної допомоги (оздоровчі) лише у розмірі 1723,00 грн. (т.1, а.с.101).

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не нарахування ОСОБА_1 заробітної плати у повному обсязі та про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу у сумі 5945,65 грн. то грошова (матеріальна) допомога (оздоровчі) повинна нараховуватись із урахуванням перерахунку у відповідності до ст.57 Закону України «Про державну службу» в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не нарахуванні грошової (матеріальної) допомоги (оздоровчих) у відповідності до ст.57 Закону України «Про державну службу», отже, позовна вимога щодо здійснення перерахунку та виплати матеріальної допомоги (оздоровчі) у сумі 4433,01 грн. підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату вихідної допомоги у сумі 1581,66 грн. суд зазначає наступне.

У разі звільнення працівників статтею 44 КЗпП України передбачено виплату вихідної допомоги. При цьому вихідна допомога виплачується працівникам у разі їх звільнення на підставах, передбачених КЗпП, а також колективними договорами (угодами).

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність поновлення позивача на займаній посаді то фактично позивачка не вважається звільненою, відповідно і вихідна допомога при звільненні виплаті не підлягає.

Враховуючи наведене суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо здійснення перерахунку та виплати вихідної допомоги у сумі 1581,66 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Враховуючи висновок суду про протиправність наказу голови ліквідаційної комісії Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 29.06.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1, суд, враховуючи вимоги частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України, приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача поновити позивача на посаді.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року розрахунок компенсації за час вимушеного прогулу проводиться із обчислення середньої заробітної плати.

Згідно п. 2 Постанови 100 у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (окрім відпусток) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

ОСОБА_1 звільнено 29.06.2016 року, таким чином період збору заробітку визначено квітень-травень 2016 року.

Згідно п. 3 Постанови 100 до розрахунку включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Заробітна плата за квітень 2016 року, що враховується при розрахунку середньої заробітної плати 4533,19 грн.

Заробітна плата за травень 2016 року, що враховується при розрахунку середньої заробітної плати 3660,78 грн.

За період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року фактично відпрацьовано 37 робочих дні: квітень 2016 року - 20 день; травень 2016 року - 17 днів.

Заробітна плата за період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року, що враховується при розрахунку середньої заробітної плати становить 8193,97 грн.

Середньоденний заробіток складає: 8193,97 грн. /37 днів = 221,46 грн.

Відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 р. №10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік" визначено кількості робочих днів, що підлягають компенсації:

- червень 2016 року ( з 29.06.2016р.) - 2 роб. дні;

- липень 2016 року - 21 роб. дні;

- серпень 2016 року - 22 роб. дні;

- вересень 2016 року (по 16.09.2016р) - 12 роб. дні.

Разом: 57 днів.

Розмір компенсації: 57 днів х 221,46 грн. = 12623,22 грн.

Отже, постанова підлягає до негайного виконання відповідно до п.3 ч.1 ст.256 КАС України в частині поновлення на посаді, та відповідно до п.2 ч.1 ст.256 КАС України в частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць, яка становить 4429,20 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що вона перебуває на обліку у центрі зайнятості та 14 вересня 2016 року від центру зайнятості на її картковий рахунок надійшли кошти у розмірі 3958,91 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд у разі задоволення позову для уникнення подвійних виплат відняти дану суму від загальної суми компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В даному випадку суд зазначає, що отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю та заробітної плати за час вимушеного прогулу без урахування суми допомоги по безробіттю є переплатою коштів для відповідача.

У разі неврахування в оплаті за час вимушеного прогулу допомоги по безробіттю, ця сума коштів для поновленого на роботі працівника є переплатою.

Виходячи з наведено суд доходить висновку, що отримана позивачкою допомога по безробіттю підлягає виключенню із загальної суми компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснено виплату в зв'язку із скороченням штату та звільненням в розмірі 4429,20 грн. (т.1, а.с.101).

Суд у своєму рішенні вже дійшов висновку про необхідність поновлення позивача на займаній посаді, а отже, фактично позивачка не вважається звільненою і вихідна допомога при звільненні виплаті не підлягає.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 вже отримала кошти в зв'язку із скороченням штату та звільненням в розмірі 4429,20 грн. то вони також підлягають виключенню із загальної суми компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з вищенаведеного суд доходить висновку про задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнувши на користь ОСОБА_1 4235,11 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача за незаконне відрахування за передплату періодичного видання журналу "Вісник" 70,61 грн. суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що у березні 2016 року з заробітної плати позивачки було відрахування коштів на передплату періодичного видання «Вісник» на 2 квартал у сумі 70 грн. 61 коп.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч.1 ст.25 зазначеного Закону забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24,12.2015 р. змінені ставки податків, які утримуються з заробітної плати. Військовий збір залишився без змін та протягом 2016 року повинен утримуватися в розмірі 1,5% від нарахованої заробітної плати за усіма видами нарахувань. З 1 січня 2016 року незалежно від суми нарахованої заробітної плати застосовується єдина ставка ПДФО, розмір якої становить 18%.

В судовому засіданні представник відповідача не надала суду доказів щодо надання позивачкою згоди про здійснення роботодавцем відповідних відрахування на передплату видання.

Враховуючи викладене та відсутність згоди позивачки на відрахування коштів на передплату періодичного видання «Вісник» відповідачем не доведено законність відрахувань, тому дана сума у розмірі 70,61 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн. суд зазначає наступне.

При розгляді даної справи, позивачкою надано, договір про надання юридичних послуг, у якому визначено загальний розмір вартості послуг (т.1, а.с.47-48).

Як вбачається наданих пояснень та розрахунку, фахівець у галузі права - гр. ОСОБА_14 виконувала юридичні послуги та розписано витрачений час на виконання відповідних послуг (т.1, а.с.51).

Аналізуючи надані юридичні послуги, суд зазначає, що комплекс відповідних юридичних послуг був вчинений для підготовки позову до Кіровоградського окружного адміністративного суду, в той час як провадження по відповідній позовній заяві відкрито Вінницьким окружним адміністративним судом.

При цьому, виходячи з положень статті 1 Закону України від 20.12.2011р. № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу:

у судовому засіданні;

під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням;

під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Виходячи з положень вищезазначеної статті розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

Частина 2 статті 30 Закону №5076 відносить порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) до умов, що визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Але при цьому стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» не дає такого вибору: лише погодинна оплата, при цьому, компенсації підлягає сума за годину роботи, що не перевищує 40% МЗП.

Тому не зважаючи на порядок обчислення гонорару у договорі, для визначення суми компенсації необхідно зазначати і (або тільки) вартість однієї години роботи адвоката, при цьому вартість години роботи встановлюється за згодою сторін договору, але компенсації буде підлягати лише сума, що не перевищує 40% МЗП на момент надання правової допомоги, що відповідає вимогам частині 2 статті 5 КАС України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01.01.2016 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1378 грн.

Таким чином година участі особи, яка надавала правову допомогу складає 551,20 грн.

У свою чергу при наданні правової допомоги адвокатом витрачено дві години у судових засіданнях.

Станом на дату укладання Договору, мінімальна заробітна плата становила 1378 грн., а максимальний розмір оплати за годину станом на момент укладання Договору становив: 1378 грн. х 40 % = 551,20 грн.

З огляду на викладене відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 1102,40 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Так, в обґрунтування зазначеної вимоги позивачка ніяких доказів суду не надала.

Крім того, відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд вважає за необхідне зазначити, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. Не відповідало б змісту ст. 237-1 КЗпП стягнення з власника моральної шкоди лише на підставі заяви про наявність такої шкоди, якщо немає обставин, зазначених у частині першій ст. 237-1 КЗпП (моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя).

Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження наявності обставин, які є обов'язковою умовою для наявності моральної шкоди. Крім того, позивачкою не надано розрахунку заявленої суми моральної шкоди.

З огляду на викладене, вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і частина 1 статті 71 КАС України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Отже, суд дійшов висновку, що оскаржуваний припис від 26.04.2011 р. був винесений відповідачем із дотриманням усіх зазначених принципів, а тому він є законним і не підлягає скасуванню, дії посадової особи відповідача стосовно винесення даного припису є правомірними.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області Дудник Наталії Олександрівни від 29.06.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 - головного державного інспектора - ревізора відділу податків і зборів з юридичних осіб Світловодської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області.

3.Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора - ревізора відділу податків і зборів з юридичних осіб Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області.

4.Визнати протиправними дії Світловодської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області (код - 39482905) щодо не нарахування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, заробітної плати в повному обсязі з 01.05.2016 року по 29.06.2016 року, вихідної допомоги, матеріальної допомоги (оздоровчі), відповідно до Закону України "Про державну службу"

5.Зобов'язати Світловодське відділення Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області (код - 39481571) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу у сумі 5945,65 грн.

6.Зобов'язати Світловодське відділення Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області (код - 39481571) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, матеріальної допомоги (оздоровчі) у сумі 4433,01 грн.

7.Стягнути з Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області (код - 39481571) середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 в сумі 12623,22 грн.;

8.Стягнути з Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області (код - 39481571) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, за незаконне відрахування за передплату періодичного видання журналу "Вісник" 70,61 грн.

9.Стягнути з Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області (код - 39481571) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1102,40 грн.

10.Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та присудження виплати середньої заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4429 (чотири тисячі чотириста двадцять дев'ять) грн. 20 коп.

11.В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук