Справа № 522/11736/16-а
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2016-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/674/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року м. Одеса.

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 30.06.2016 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, предявлений до УПФУ в Приморському районі м. Одеси, за яким позивач просила визнати протиправною відмову УПФУ в Приморському районі м. Одеси від 17.05.2016 року у призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1; зобовязати УПФУ у Приморському районі м. Одеси зарахувати їй стаж у подвійному розмірі за період роботи з 01.08.1996 року по 29.07.1997 року на посаді лікаря інтерна інтернатури по дерматовенерології Одеського обласного шкірвендинспансера, з 01.08.1997 року по 26.02.1998 року на посадах лікаря дерматовенеролога Київського КВО Одеського міського шкірвендиспансера, на посаді лікаря ординатора стаціонару міського шкірвендинспансера, з 26.02.1998 року по 22.04.1999 року на посаді лікаря-ординатора стаціонару КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер», з 23.04.1999 року по 16.07.2007 року на посаді лікаря ординатора стаціонару та лікаря дерматовенеролога поліклінічного відділення КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер», з 17.07.2007 року по 29.09.2010 року на посаді лікаря патронажного центру та лікаря дерматовенеролога КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер» та призначити їй пенсію на пільгових умовах з дня звернення за пенсією з 29.12.2015 року та виплачувати з наступними перерахунками згідно з чинним законодавством.

При цьому в обґрунтування позову зазначила, що у 1996 році закінчила Одеський медичний університет та почала працювати за спеціальністю з 01.08.1996 року. Першою посадою позивачки була посада лікаря-інтерна в інтернатурі по дерматовенерології облшкірвендиспансеру. У подальшому працювала в Одеському міському шкірно-венерологічному диспансері на посаді лікаря дерматовенеролога Київського КВО та інших посадах, повязаних з постійним контактування з особами, які хворіють небезпечними інфекційними захворюваннями, а саме: ВІЛ, сифіліс, гонорея, демодекоз, мікроспорія та інші. 29.09.2010 року позивачка звільнилась з КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер» і 30.09.2010 року була прийнята на посаду лікаря ВВК відділу медичного обстеження Головного управління МВС України в Одеській області, яке в подальшому було реорганізоване в СМО ГУМВС України в Одеській області. 06.11.2015 року позивачка звільнилась з вказаної посади за власним бажанням.

Відповідно до трудової книжки серії АС №168395, виданої на імя позивачки 01.08.1996 року стаж, який зараховується у подвійному розмірі, складає 28 років 3 місяці 28 днів за період роботи в Одеському обласному шкірно-венерологічному диспансері та в Одеському міському шкірно-венерологічному диспансері (з 26.02.1998 року перейменований в КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер»). Крім того, до стажу роботи за спеціальністю зараховується робота на посаді лікаря ВВК відділу медичного обстеження Головного управління МВС України в Одеській області, яке в подальшому було реорганізоване в СМО ГУМВС України в Одеській області.

29.12.2015 року позивачка звернулась з письмовою заявою до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про призначення їй пенсії на пільгових умовах. За розглядом поданої заяви 17.05.2016 року Управлінням ПФУ в Приморському районі м. Одеси було прийнято рішення №118, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішення відповідача було обґрунтовано тим, що зарахувати стаж роботи позивачки в КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер» у період роботи з 01.08.1997 року по 29.09.2010 року в подвійному розмірі немає можливості, оскільки право на обчислення стажу роботи в подвійному розмірі мають медпрацівники, які постійно працюють з хворими на патології, та зарахувати до спеціального стажу неможливо період роботи з 30.09.2010 року по 06.11.2015 року в підрозділі Сектору медичного забезпечення ГУМВС України в Одеській області, оскільки дана установа не передбачена переліком закладів і установ охорони здоровя, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, визначених Постановою КМУ від 25.11.1993 року №909. Проте вказану відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачка вважає незаконною та такою, що порушує її законне право на пенсійне забезпечення. Її стаж роботи в Обласному шкірно-венерологічному диспансері та Одеському міському шкірно-венерологічному диспансері (з 1998 року КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер») складає 14 років 1 місяць 29 днів та позивача вважає, що її стаж має бути обчислений у подвійному обсязі згідно вимог чинного законодавства.

Ухвалою судді від 01.07.2016 року у даній справі відповідно до ст. 183-2 КАС України відкрито скорочене провадження.

29.07.2016 року до суду надійшли заперечення управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси, з яких вбачається, що відповідач просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. При цьому управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси посилається на те, що їх дії є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Розглянувши справу в порядку скороченого провадження одноособово, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як убачається із матеріалів справи у 1996 році позивачка закінчила Одеський медичний університет та почала працювати за спеціальністю з 01.08.1996 року.

Першою посадою позивачки була посада лікаря-інтерна в інтернатурі по дерматовенерології облшкірвендиспансеру. У подальшому працювала в Одеському міському шкірно-венерологічному диспансері на посаді лікаря дерматовенеролога Київського КВО та інших посадах, повязаних з постійним контактування з особами, які хворіють небезпечними інфекційними захворюваннями, а саме: ВІЛ, сифіліс, гонорея, демодекоз, мікроспорія та інші.

29.09.2010 року позивачка звільнилась з КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер» і 30.09.2010 року була прийнята на посаду лікаря ВВК відділу медичного обстеження Головного управління МВС України в Одеській області, яке в подальшому було реорганізоване в СМО ГУМВС України в Одеській області.

06.11.2015 року позивачка звільнилась з вказаної посади за власним бажанням.

29.12.2015 року звернулась до УПФУ в Приморському районі м. Одеси з заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси №118 від 17.05.2016 року позивачці відмовлено в призначені пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням пенсійного органу ОСОБА_2 звернулась до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» гарантовано право громадян на державне пенсійне забезпечення. Право окремих категорій громадян на пенсію за вислугу років визначено ст. 51 зазначеного Закону.

Згідно е) ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Таким чином, підставою для призначення пенсії за вислугу років є робота на посаді лікаря та працівника середнього медичного персоналу, у закладі віднесеному до закладів охорони здоров'я, при наявності загального стажу від 25 до 30 років, незалежно від віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Однак частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення», йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «стаж страховий», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно зі ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини третьої цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Так, ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й медичні працівники на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що робота лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, патолого -анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до наказу МОЗ України від 19.07.1995 № 133 «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відноситься до небезпечних інфекційних хвороб; короста та демодекоз - до групи: акарози, паразитарних хвороб.

Згідно листа Міністерства охорони здоровя України №10.03.61/286 від 15 лютого 2006 року робота медичних працівників у шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, які працюють з хворими на вищевказану патологію, повинна зараховуватися до стажу їх роботи у подвійному розмірі.

У стаж роботи в подвійному розмірі зараховують періоди роботи медичних працівників, які працюють у шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах з хворими на патології, зазначені в наказі МОЗ № 133. Цей факт підтверджують довідкою закладу охорони здоровя.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Лікарі-інтерни після закінчення вищих медичних закладів освіти III - IV рівнів акредитації отримують диплом лікаря-спеціаліста та для проходження інтернатури зараховуються до штатів закладів охорони здоров'я, на базі яких вони проходять інтернатуру на посадах лікарів-інтернів, про що у трудову книжку заноситься відповідний запис. Це регулюється пунктом 7.3 наказу МОЗ України від 19 вересня 1996 року N 291 "Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III - IV рівнів акредитації".

З копії трудової книжки позивачки серії АС №168395 вбачається, що :

з 01.08.1996 року по 29.07.1997 рік позивачка працювала на посаді лікаря-інтерна в інтернатурі по дерматовенерології облшкірвендиспансеру;

з 01.08.1997 року по 26.02.1998 року позивачка працювала на посадах лікаря дерматовенеролога Київського КВО Одеського міського шкірвендиспансера, на посаді лікаря ординатора стаціонару міського шкірвендинспансера;

з 26.02.1998 року по 22.04.1999 року позивачка працювала на посаді лікаря-ординатора стаціонару КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер», з 23.04.1999 року по 17.07.2007 року на посаді лікаря ординатора стаціонару та лікаря дерматовенеролога поліклінічного відділення КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер»;

з 17.07.2007 року по 29.09.2010 року на посаді лікаря патронажного центру та лікаря дерматовенеролога КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер».

29.09.2010 року позивачка звільнилась з КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер» і 30.09.2010 року була прийнята на посаду лікаря ВВК відділу медичного обстеження Головного управління МВС України в Одеській області, яке в подальшому було реорганізоване в СМО ГУМВС України в Одеській області.

06.11.2015 року позивачка була звільнена з займаної посади за ст.. 36 п.5 КЗпП України.

Згідно довідки КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер» Департаменту охорони здоровя №01-11/224 від 23.12.2015 року, позивачка за період роботи на посаді лікаря Одеського міського шкірвендиспансера з 1997 року по день звільнення (29.09.2010 року) з КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер» працювала контактувала з особами, зараженими вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, сифілісом, гонореєю, мікроспорією, демодекозом.

Таким чином, аналізуючи зазначену норму Закону та лист МОЗ України, суд прийшов до висновку, що при визначенні стажу роботи у подвійному розмірі слід керуватися не документами, що регламентують назву місця роботи, а функції, які виконує лікар.

Таким чином, суд вбачає, що робота позивача лікарем дермато-венерологом та лікарем-дерматологом є такою, що за своїм характером відноситься до роботи, яка дає право на зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі, тому стаж роботи позивачки в Одеському обласному шкірно-венерологічному диспансері та в Одеському міському шкірно-венерологічному диспансері, який з 26.02.1998 року перейменовано в КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер», повинен зараховуватись у подвійному розмірі.

Відповідач у своїх запереченнях проти позовних вимог ОСОБА_1 не навів доказів щодо правомірності свого рішення, як того вимагає ст. 71 КАС України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно Постанови Правління Пенсійного фонду України від 27.06.2002 року №11-2 «Про утворення головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі» на базі управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі були створені відповідні головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Органи Пенсійного фонду України здійснюють фізичним особам призначення, виплату та перерахунок пенсій з урахуванням положень встановлених законами про Державний бюджет на відповідні роки, положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також з урахуванням вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до вказаного Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Серед основних завдань управління, відповідно до пункту 3 згаданого Положення, зокрема, є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Як вбачається з пункту 4 цього Положення, управління відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів;

призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства;

здійснює стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не нарахованих та/або не сплачених сум страхових внесків та інших платежів;

застосовує фінансові санкції, передбачені законом.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб'єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Таким чином, суд вбачає, що виключно до повноважень пенсійних органів відноситься призначення пенсій, у звязку з чим суд такими повноваженнями не наділений, а тому зобовязати відповідача призначити позивачці пенсію не може, отже в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовляє.

Також, відповідно до вимог ст..ст.2, 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушенні в майбутньому.

Відповідно до п.10.3 постанови пленуму ВАСУ від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

У звязку з чим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання УПФУ в Приморському районі м. Одеси здійснювати у подальшому виплати пенсії з наступними перерахунками задоволенню не підлягають.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відтак, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснила витрати по сплаті судового збору на суму 1 102, 40 грн. (квитанція № 41436589 від 30.06.2016 року). Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору.

У відповідності до ч.1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

На підставі ст.19, 55 Конституції України, ст. 60, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», керуючись ст.ст. 2, 7-9, 11, 71, 94, 105, 158, 160, 162, 163, 183-2, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси у призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1, викладену у рішенні №118 від 17.05.2016 року, протиправною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи у подвійному розмірі за період роботи з 01.08.1996 року по 29.07.1997 року на посаді лікаря інтерна інтернатури по дерматовенерології Одеського обласного шкірвендинспансера, з 01.08.1997 року по 26.02.1998 року на посадах лікаря дерматовенеролога Київського КВО Одеського міського шкірвендиспансера, на посаді лікаря ординатора стаціонару міського шкірвендинспансера, з 26.02.1998 року по 22.04.1999 року на посаді лікаря-ординатора стаціонару КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер», з 23.04.1999 року по 16.07.2007 року на посаді лікаря ординатора стаціонару та лікаря дерматовенеролога поліклінічного відділення КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер», з 17.07.2007 року по 29.09.2010 року на посаді лікаря патронажного центру та лікаря дерматовенеролога КУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер» для призначення пенсії на пільгових умовах.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 102 (одну тисячу сто дві) грн.. 40 коп.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси подати у місячний термін звіт до суду про виконання судового рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення в частині визнання дій протиправними. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Домусчі Л.В.

23.08.2016