Справа № 2-а-1945/11
Суддя: Ковальчук Л. М.
Дата ухвалення: 2011-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1945/11
ПОСТАНОВА

іменем України

30.03.2011 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій посадових осіб неправомірними та зобовязання здійснити

перерахункок та виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства із позовом до відповідачів ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій посадових осіб неправомірними та зобовязання здійснити перерахункок та виплату пенсії.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є особою, що належить до соціальної категорії громадян «діти війни».

Згідно ст. 6 Закону з 01 січня 2006 року Пенсійний фонд України повинен був нараховувати та виплачувати йому щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, але це підвищення йому спочатку не виплачувалось, а потім почали виплачувати у значно меншому розмірі.

Він звертався до ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області з проханням здійснити перерахунок раніше неправомірно нарахованого і частково виплаченого йому, як дитині війни, щомісячного підвищення до пенсії за віком, та виплатити ненараховане та недоплачене щомісячне підвищення до пенсії, починаючи з 1 січня 2006 року, тобто з моменту набрання чинності Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і по даний час.

ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області відмовило у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на Закону України Про Державний бюджет України на 2006, 2007, 2008 роки, якими була неодноразово зупинена дія, а потім змінена редакція ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Вважає, що ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області було порушено його конституційні права та інтереси, порушило принцип верховенства права та вимоги рішень Конституційного Суду України, а також, що ненарахування та невиплата йому щомісячного підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону у розмірі визначеному чинним законодавством є протиправною, протизаконною і такою, що суперечить Конституції України.

Сума не нарахованого та невиплаченого підвищення до пенсії для дитини війни на цей час за період з 01.01.2006 року по 01.09.2010 року становить 6 527,70 грн.

Його законні права та інтереси були обмежені щляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів. Про грубе порушення прав як «дитини війни» йому стало відомо тільки після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації.

Враховуючи вище викладене ОСОБА_1 просив визнати дії відповідача неправомірними, тобто з урахуванням ст. 152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України, ст. 268 ЦК України, відносно нарахування та здійснення перерахування раніше призначеного щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни; зобовязати ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області перерахувати та сплатити в повному обсязі як дитині війни недоплачене щомісячне підвищення до пенсії, виходячи із розміру 30 % від мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2006 року по дату винесення рішення у справі, з урахуванням проведених виплат; зобовязати ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області усунути порушення, а саме призначити щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни, відповідно до положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», стягнути з відповідача кошти затрачені на правову допомогу в розмірі 300 грн.

Ухвалою суду від 23 березня 2011 року в частині позовних вимог за період з 1 січня 2006 року по 22 вересня 2010 року залишено без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області, отримує пенсію за віком та є дитиною війни відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком..

Відповідач нараховує таке підвищення позивачці у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» у розмірі 49, 80 грн.

Проте, дана постанова суперечить Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а тому виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку пенсії позивача застосуванню підлягає підвищення у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було зупинено.

Статтею 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дія даної норми була зупинена.

Конституційний Суд України рішенням № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року по справі 1-29/2007 вирішив визнати таким, що не відповідають Конституції України і є неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" пункт 12 статті 71, яким зупинено дію ст.6 Закону України № 2195-статті 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" № 489 від 19.12.2006 року і п.5 вказаначеного рішення має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції, при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Верховний Суд в своєму листі 14.07.2006 року №1-5/400 надав роз'яснення щодо застосування законодавства з аналогічних правових відносин з огляду на рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кечко проти України" про незворотність дії у часі законів та інших нормативно - правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність особи. Реалізація особою права на отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Конституційний суд України в рішенні від 22.05.2008 року по справі 1-28 зазначив, що виходячи з того, що 09 липня 2007 року Конституційний суд України прийняв рішення у справі про соціальні гарантії громадян та відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність і з 09 липня 2007 року норма ст. 6 Закону України "Про соціальний статус дітей війни" про підвищення пенсії дітям війни на 30% підлягає виконанню.

Тому позовні вимоги слід задоволити в частині підвищення позивачу пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22.09.2010 року на підставі рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року по справі 1-28,оскільки в 2006 році Конституційний Суд України не розглядав питання відповідності Конституції України норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" і підвищення пенсії проводиться лише з моменту набрання чинності Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року.

Вихідним критерієм розрахунку такого підвищення є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-1V встановлюється у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановлено цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Враховуючи дату звернення позивача до суду 22.03.2011 року суд зобовязує відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії позивача в період з 22 вересня 2010 року по 30 березня 2011 року, з врахуванням раніше здійснених виплат.

Щодо заявлених вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь 300,00 (триста) грн. витрат на правову допомогу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах ст. 90 КАС України. Згідно вимог ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. З матеріалів справи слідує, що Акт прийому передачі послуг від 11 березня 2011 року укладено позивачем з юридичною особою ТОВ «Надія», та кошти в розмірі 300 грн. згідно квитанції №103051124/10/936984/295515637/6081 від 11 березня 2011 року сплачені ТОВ «Надія». Однак всупереч вимогам ст. 90 КАС України позивач не надав суду доказів, що правова допомога надавалася адвокатом або іншим фахівцем в галузі права.

Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 152 Конституції України, ст. ст. 1, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 4, 9, 14, 23, 86, 99, 160 163, 183-2 КАС України, суддя-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати відмову ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірною.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, за період з 22 вересня 2010 року по 30 березня 2011, з врахуванням раніше здійснених виплат.

В решті позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.М. Ковальчук