Справа № 826/19949/15
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року м. Київ К/800/20655/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Островича С.Е.
Степашка О.І.
Усенко Є. А.

секретаря судового засідання Орєшко Ю.О.

представник позивача Верес М. О.

представник відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текс Україна» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Текс Україна» (далі - ТОВ «Текс Україна») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ДПІ у Оболонському районі) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ТОВ «Текс Україна» відмовлено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Текс Україна» задоволено, скасовано постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 березня 2016 року та прийнято нову, якою позовні вимоги ТОВ «Текс Україна» задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанцій ДПІ у Оболонському районі подала касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 березня 2016 року.

ТОВ «Текс Україна» подало до суду письмові заперечення на касаційну скаргу ДПІ у Оболонському районі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

ДПІ у Оболонському районі проведена перевірка ТОВ «Текс Україна». За результатами перевірки складено акт №462/26-54-22-02-34538332 від 27 травня 2015 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 185.1 статті 185, п. 188.1 статті 188, п. 198.6 статті 198, п.п 200.1, 200.2 статті 200 ПК України в результаті чого позивачу при взаємовідносинах з ТОВ «Про Сервіс» та ТОВ «Еко Сервіс» за перевіряємий період занижено ПДВ, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет всього на суму 4991285,00 грн. та порушення п.п. 134.1.1 статті 134, п. 138.1.1, 138.2 статті 138, п.п. 139.1.9 статті 139, п. 149.1 статті 149 ПК України в результаті чого позивачем по взаємовідносинах з ТОВ «Про Сервіс» та ТОВ «Еко Сервіс» занижено податок на прибуток, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на суму 4556119,00 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ у Оболонському районі були винесені податкові повідомлення-рішення № від 12 червня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 6239106,00 грн., у тому числі основний платіж 4991285,00 грн. та штрафні санкції 1247821,00 грн. та № від 12 червня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 5695149,00 грн., у тому числі основний платіж 4556119,00 грн. та штрафні санкції 1139030,00 грн.

Не погодившись із прийнятими контролюючим органом рішень, позивач оскаржив їх в порядку адміністративного оскарження. Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві №12685/10/26-15-10-05-35 від 17 серпня 2015 року «Про результати розгляду первинної скарги» скасовано податкове повідомлення - рішення № в частині податку на прибуток в сумі 144778,00 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 36194,75 грн., в іншій частині рішення залишені без змін.

В подальшому податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 02 вересня 2015 року, яким з урахуванням рішення Головного управління ДФС у м. Києві №12685/10/26-15-10-05-35 від 17 серпня 2015 року позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 5514176,00 грн., у тому числі основний платіж 4411341,00 грн. та штрафні санкції 1102835,00 грн.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Текс Україна» протягом перевіряємого періоду мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Про Сервіс» та ТОВ «Еко Сервіс». Реальність та товарність вищезазначених правовідносин підтверджується договорами №005 від 01 березня 2013 року, №59 від 01 квітня 2014 року, актами здачі-приймання, рахунками фактури, протоколами про договірну ціну, банківськими виписками, податковими накладними та реєстрами прийому-передачі що містяться в матеріалах справи.

Судом апеляційної інстанції також зазначено, що відповідно до довідки від 20 квітня 2015 року, складеної Деснянським РУ ГУМВС України у м. Києві, Ільченко А.П. звертався з заявою про втрату документів по взаємовідносинам з ТОВ «Про Сервіс» за період з 13 лютого 2013 року по 28 листопада 2013 року, згідно висновку начальника Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві Куряти Л.Л. перевірку щодо втрати документів по взаємовідносинам з ТОВ «Про Сервіс» вважати закінченою та матеріали перевірки знято з контролю.

Відповідно до п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

В силу п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 Податкового кодексу України, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 Податкового кодексу України, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Згідно п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Податкового кодексу України ) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачені вимоги до первинних документів.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Текс Україна» підтверджено здійснення господарських операцій відповідними податковими накладними та іншими документами що за своєю формою та змістом відповідають ст. 201 ПК України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містять всі обов'язкові реквізити.

Крім того, невиконання контрагентами платника своїх зобов'язань щодо сплати податку на додану вартість до бюджету має негативні наслідки лише щодо цієї особи і платник податку не може бути позбавлений права на податковий кредит та відшкодування сум податку на додану вартість у разі, якщо він виконав усі вимоги чинного законодавства та має документальні підтвердження розміру податкового кредиту.

Щодо допущення податковим органом процесуальних порушень при здійсненні контролюючих функцій перевірки платника податку, судом апеляційної інстанції зазначено наступне.

Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, а саме: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до п.73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: - за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; - для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу; - виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; - щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; - у разі проведення зустрічної звірки; - в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше, не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на адресу позивача до проведення перевірки контролюючим органом надсилалися запити про надання інформації та її документального підтвердження. За результатами їх розгляду позивачем направлено відповіді (лист №11 від 09.02.2015, №10 від 09.02.2015, №30 від 23.04.2015, №28 від 23.04.2015) про відмову у наданні документів на вказані запити контролюючого органу з огляду на відсутність правових підстав, а отже позивачем були надані письмові відповіді на всі запити контролюючого органу.

Судом апеляційної інстанції також зазначено, що запити направлені контролюючим органом не відповідають вимогам Податкового кодексу України, оскільки такі запити не містили конкретних підстав для їх надсилання, носили суто формальний характер та не містили печатку контролюючого органу, а отже відповідно до п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України позивач був звільнений від обов'язку надавати відповіді на вказані запити ДПІ в Оболонському районі.

Щодо посилань податкового органу на постанову старшого слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві лейтенанта податкової міліції Попача І.М. від 25 грудня 2014 року про призначення позапланової документальної перевірки ТОВ «Текс Україна» по взаємовідносинах з ТОВ «Про Сервіс» за період з 01 березня 2012 року по 31 березня 2015 року, відповідно до якої згідно матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226, за фактом умисного ухилення від сплати податків, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 212 КК України, відповідно до якої встановлено, що службові особи підприємств-імпортерів: ТОВ «Пан Груп», ТОВ «Фрутарт», організували та реалізували незаконну схему, направлену на умисне ухилення від сплати податків при імпорті фруктів та овочів на територію України, шляхом частини їх фактичної реалізації за готівкові кошти, без відображення в бухгалтерському обліку та податковій звітності, а сформований податковий кредит по ПДВ при проведенні операцій з імпорту в подальшому відображається в податковій звітності у підприємств реального сектору економіки, з метою незаконного формування останніми податкового кредиту по ПДВ, завищення валових витрат, для реалізації вказаної протиправної діяльності, службовими особами вказаних підприємств реалізовується податковий кредит з ПДВ за рахунок імпортних операцій на підприємства-контрагенти, де по ланцюгу постачання відбувається «перелом» товарів, тобто службовими особами вказаних СГД купуються ТМЦ одного виду, а реалізовуються підприємствами-покупцями зовсім інші товари, серед підприємств-покупців вказано ТОВ «Про Сервіс», що в свою чергу є постачальником ТОВ «Текс Україна», судом апеляційної інстанції зазначено наступне.

Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не має в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на валові витрати за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу.

За таких обставин суд апеляційної інстанцій дійшов до висновку про те, що ТОВ «Текс Україна» правомірно включено суми за господарськими операціями з ТОВ «Про Сервіс» та ТОВ «Еко Сервіс» до податкового обліку.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог ТОВ «Текс Україна».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення суду апеляційної інстанцій постановлене з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м.Києві залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко
Є. А. Усенко