Справа № 820/2822/16
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

26 вересня 2016 р. Справа № 820/2822/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Нуруллаєва І.С., суддів Полях Н.А., Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника другого та третього відповідачів - Блудової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці, Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці заступника начальника ГУНП в Харківській області Пахомова В. А. від 15.04.2016 року № 236 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з режиму секретності ЛВ на ст. Харків-Пасажирський з 06.11.2015 року;

- зобов'язати Управління МВС України на Південній залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по день поновлення на посаді, тобто дату оголошення рішення в судовому засіданні з утриманням обов'язкових платежів та зборів;

- зобов'язати ГУНП в Харківській області поновити ОСОБА_1 у складі Національної поліції у званні старшого лейтенанта поліції, на посаді інспектора з режиму секретності Холодногірського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, співробітники якого здійснюють оперативне обслуговування ЛВ на ст. Харків - Пасажирський, перебуваючого в процесі ліквідації, або в іншому підрозділі Головного управління Національної поліції в Харківській області, та на іншій посаді в разі відсутності посади інспектора з режиму секретності.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що судовим рішенням по справі №820/10559/15 від 10.03.2016 року, яким було визнано протиправним та скасовано наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 року №172 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ: у запас за п. 64 "Г" (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції інспектора з режиму секретності лінійного відділу на ст. Харків-Пасажирський, з 10.09.2015 року, поновлено її на посаді та зобов'язано нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. В цей час позивач перебула у відпустці по догляду за дитиною. Наказом голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці №236 о/с від 15.04.2016 року ОСОБА_1 на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 року №820/10559/15 поновлено на посаді інспектора з режиму секретності лінійного відділу на ст. Харків-Пасажирський, з 10.09.2015 року. Також позивачем вказано, що цим же наказом її було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до п. "Г" ст. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 06.11.2015 року. Вказаний наказ є протиправним, винесеним з порушенням конституційних прав позивача, а отже підлягає скасуванню, а Головне управління Національної поліції в Харківській області зобов'язано поновити ОСОБА_1 у складі Національної поліції. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Представник відповідача Міністерства внутрішніх справ України у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову заперечував та зазначив, що оскаржуваний позивачем наказ від 15.04.2016 року № 236 о/с в частині є законним та обґрунтованим, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось на підставі пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" оскільки було проведено повну ліквідацію установи, функції якої передано до органів поліції, водночас будь-якого обов'язку в УМВС України на Південній залізниці щодо додаткового попередження позивача про наступне звільнення чинним законодавством не передбачено. Крім того позивача до Національної поліції на службу прийнято не було, а отже позовні вимоги щодо поновлення позивача у складі Національної поліції України не підлягають задоволенню.

Представник відповідачів по справі Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці та Головного управління Національної поліції в Харківській області у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову заперечував та зазначив, що з 07.11.2015 року набув чинності, опублікований 06.08.2015 року, Закон України «Про Національну поліцію» та у відповідності до приписів вказаного Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів, та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Також у період з 06.08.2015 року по 06.11.2015 року працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в органах поліції, повинні були подати заяви про прийняття їх на службу до поліції. Позивач проходила службу в органах внутрішніх справ, а отже припинення з 06.11.2015 року діяльності органів внутрішніх справ слугувало винесення УМВС України на Південній залізниці наказу, яким позивача поновлено на посаді в цьому Управлінні за рішенням суду та її одночасно було звільнено за п. 64 «Г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Таким чином звільнення позивача було здійснено з врахуванням норм діючого спеціального законодавства, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача, Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відповідачів по справі, Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці та Головного управління Національної поліції в Харківській області, в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав викладених в письмових запереченнях проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановила наступне.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 22.09.2003 року проходила службу в Управлінні МВС України на Південній залізниці.

Наказом від 29.07.2013 року №180 о/с старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1 старшому інспектору режимно-секретного сектору лінійного відділу на ст. Харків-Пасажирський, з 02.08.2013 року по 02.04.2016 року надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3 - річного віку.

У зв'язку з прийняттям рішення про ліквідацію Управління, оформленого наказом МВС України від 08 червня 2015 року № 662 "Про ліквідацію Управління МВС України на Південній залізниці", наказом голови комісії з ліквідації - начальником полковником міліції В.А. Сухини від 10.09.2015 року №172 о/с відповідно до п.64 "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_1 старшого інспектора режимно-секретного сектору лінійного відділу на ст. Харків-Пасажирський звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів.

Вказані обставини сторонами під час судового розгляду справи не оспорювались та крім того підтверджені наявною в матеріалах справи копією постанови Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 року у справі №820/10559/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди (а.с. 11-14).

Також вказаним судовим рішенням позовні вимоги позивача задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10 вересня 2015 року №172 о/с в частині: "звільнити з органів внутрішніх справ: у запас за п.64 "Г" (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-247395), інспектора з режиму секретності лінійного відділу на ст. Харків-Пасажирський, з 10 вересня 2015 року"; зобов'язано Управління МВС України на Південній залізниці поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-247395) на посаді інспектора з режиму секретності лінійного відділу на ст. Харків-Пасажирський з 10 вересня 2015 року, а якщо це неможливо у зв'язку з відсутністю цієї посади, то зобов'язано Управління МВС України на Південній залізниці надати ОСОБА_1 іншу посаду; зобов'язано Управління МВС України на Південній залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 10.09.2015 року по день поновлення на посаді з утриманням обов'язкових платежів та зборів; допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора з режиму секретності лінійного відділу у на станції Харків-Пасажирський та стягнення з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вказане судове рішення, як встановлено колегією суддів згідно з відомостями спеціалізованої системи "Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)" набрало законної сили, а отже положень ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегією суддів під час судового розгляду справи встановлено, що наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 15.04.2016 року №236 о/с «По особовому складу» на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 року в справі №820/10559/15 старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-247395), яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3 років, на посаді інспектора з режиму секретності лінійного відділу на ст. Харків - Пасажирський Управління МВС України на Південній залізниці, з 10 вересня 2015 року, з виплатою суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.

Проте цим же наказом позивача було звільнено згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 64 "Г" (у запас через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил з 06.11.2015 року (а.с. 18).

За наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що позивачем отримано листа за підписом Голови ліквідаційної комісії УМВС України на Південній залізниці - заступника начальника ГУНП в Харківській області з пропозицією прибути до ліквідаційної комісії Управління для внесення змін до трудової книжки у зв'язку з виданням наказу від 15.04.2016 року №236 о/с. Також вказаним листом додатково роз'яснено про наявність у ОСОБА_1 можливості подальшого проходження служби в лавах Національної поліції після створення поліцейських комісій та оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад (а.с.19).

Колегія суддів зазначає, що право громадянина на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення, а також створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності, та забезпечення гарантій захисту працівника від незаконного звільнення закріплено статтею 43 Конституції України.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VІІІ та спеціальним законодавством, зокрема, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114).

Відповідно до пункту 8 Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону (опубліковано 06.08.2015 р., вступив в дію - 07.11.2015 р.) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 10,11 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 р. №730 утворено як юридичні особи публічного права, територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1.

Пунктом 10 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "Г" п. 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Колегією суддів під час судового розгляду справи було встановлено, що видання оскаржуваного ОСОБА_1 наказу Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці заступника начальника ГУНП в Харківській області Пахомова В. А. від 15.04.2016 року № 236 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з режиму секретності ЛВ на ст. Харків-Пасажирський з 06.11.2015 року роботодавцем не було обґрунтовано відсутністю можливості подальшого використання позивача на службі, не враховано відсутності відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірено можливості реалізації його права на прийняття на службу до поліції, що є безумовною підставою для звільнення працівника за вказаним підпунктом "Г" п. 64 Положення № 114.

При цьому позивачем під час судового розгляду справи було надано пояснення та зазначено, що листами від 24.03.2016 року зверталась до Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці - заступника начальника ГУНП в Харківській області та т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області з направленням в додатках копій виконавчих листів, заяв та рапорту, що також підтверджено матеріалами справи (а.с.30-32).

Відповідно до п.9 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 з моменту опублікування Закону України "Про Національну поліцію", після отримання судового рішення, яким було скасовано наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10 вересня 2015 року №172 о/с в частині: "звільнити з органів внутрішніх справ: у запас за п.64 "Г" (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-247395), інспектора з режиму секретності лінійного відділу на ст. Харків-Пасажирський, з 10 вересня 2015 року" та до прийняття оскаржуваного в даному провадженні наказу про звільнення позивача за пунктом 64 "Г" (через скорочення штатів) від 15.04.2016 № 236 о/с зверталась до відповідачів із заявою, тобто виявила бажання проходити службу в поліції, проте їй не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості її подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського, не вирішено питання про можливість реалізації права позивача на прийняття на службу до поліції.

Таких дій відповідачем вчинено не було, а оскаржуваний в даній справі наказ за своїм змістом фактично повторює вже скасований у судовому порядку наказ від 10 вересня 2015 року №172 о/с.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наказом № 236 о/с в частині поновлення позивача на посаді, відповідачем не було відновлено порушене право на працю, передбачене Конституцією України.

Суд зауважує, що саме на Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці покладено обов'язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі шляхом поновлення на посаді та, в подальшому - переводу до лав поліції після перевірки його кандидатури згідно норм Закону України "Про Національну поліцію" належною комісією, у разі позитивного результату.

Крім того колегія суддів зазначає, що нормами діючого законодавства не передбачено можливості звільняти особу з будь - якої установи (організації) датою, котра вже сплинула.

При цьому слід також звернути увагу на те, що нормами діючого законодавства, а саме Кодексом законів про працю України передбачено гарантії для даної категорії осіб.

Відповідно до приписів п. 1 ст.40 КзпП України трудовий договір може бути розірваний з ініціативи роботодавця лише з підстав та в порядку визначених законом. За загальними підставами розірвання трудового договору відбувається звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Також, згідно з ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи рішення про звільнення позивача за скороченням штату відповідач, відповідно до п. п. 2-8 ч. 3 ст. 2 КАСУ, повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, з порушенням встановленого законодавством порядку, а тому є достатні підстави для скасування оскаржуваного позивачем наказу в частині звільнення та поновлення позивача на посаді.

Щодо позовних вимог стосовно зобов'язання Управління МВС України на Південній залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по день поновлення на посаді, тобто дату оголошення рішення в судовому засіданні з утриманням обов'язкових платежів та зборів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року , не з вини працівника, орган який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом в даному провадженні скасовано наказ Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці від 15.04.2016 року № 236 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з режиму секретності ЛВ на ст. Харків-Пасажирський Управління МВС України на Південній залізниці з 06.11.2015 року та задоволено позовні вимоги позивача щодо поновлення ОСОБА_1 з 06.11.2015 року на посаді інспектора з режиму секретності ЛВ на ст. Харків-Пасажирський Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, а у разі відсутності такої - на іншій рівнозначній посаді, на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день поновлення на посаді.

При цьому суд зазначає, що відповідно до наказу від 29.07.2013 року №180 о/с старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1 старшому інспектору режимно-секретного сектору лінійного відділу на ст. Харків-Пасажирський, з 02.08.2013 року по 02.04.2016 року надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3 - річного віку (а.с. 26), а також у період з 11.10.2015 року по 14.04.2016 року ОСОБА_1 Харківським міським центром зайнятості була виплачено допомога по безробіттю, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією листа-претензії від 28.04.2016 року №ХМЦЗ-02-5489-26-16 Харківського міського центру зайнятості.

З врахуванням зазначеного , колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зобов'язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 03.04.2016 року по 26.09.2016 року за виключенням сум виплачених Харківським міським центром зайнятості за цей період часу.

Щодо позовних вимог позивача стосовно зобов'язання ГУНП в Харківській області поновити ОСОБА_1 у складі Національної поліції у званні старшого лейтенанта поліції, на посаді інспектора з режиму секретності Холодногірського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, співробітники якого здійснюють оперативне обслуговування ЛВ на ст. Харків - Пасажирський, перебуваючого в процесі ліквідації, або в іншому підрозділі Головного управління Національної поліції в Харківській області, та на іншій посаді в разі відсутності посади інспектора з режиму секретності, суд зазначає наступне.

Закон України "Про національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Абзацом 3 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівники не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Згідно ч. 1, 3 ст. 15 Закону України "Про національну поліцію" територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Штатний розпис (штат) та кошторис територіальних органів поліції затверджує керівник поліції.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про національну поліцію" керівник поліції зокрема, приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.

Приписами ч.1 ст.47 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує МВС України.

Згідно з ч.1 ст.48 Закону України "Про Національну поліцію" призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною ч.1 ст.51 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об'єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії.

Відповідно до ч.1 ст.52 цього Закону з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі - конкурс).

Згідно з положеннями ч.7 ст.52 Закону України "Про Національну поліцію" конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією.

З врахуванням вище зазначених норм діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що цим Законом передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, а отже існує певна послідовність дій, які передують прийняттю на службу та є необхідними для вчинення з боку осіб, які приймаються на службу в поліції (як таких, що приймаються на службу вперше, так і для колишніх працівників міліції, які виявили бажання працювати в поліції), а також з боку посадових осіб органів (закладів, установ) поліції.

Отже позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_1 не перебувала у відносинах з ГУ ПН в Харківській області.

Щодо частини позовних вимог позивача про зобов'язання ГУНП в Харківській області в разі задоволення позову надати до суду протягом розумного строку звіт про виконання судового рішення та встановити відповідальність у вигляді штрафу за його неподання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаній нормі кореспондують положення абз.7 п.4 ч.1 ст.163, абз.5 п.4 ч.1 ст.207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суд може встановити строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень-відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Разом з цим, слід зазначити, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що позовні вимоги позивача в частині зверненій до ГУНП в Харківській області не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Згідно з приписами статті 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка, яка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї, спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці, Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню.

Суд відповідно до п. 3 частини 1 статті 256 КАС України звертає до негайного виконання постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці, Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати наказ Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці від 15.04.2016 року № 236 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з режиму секретності ЛВ на ст. Харків-Пасажирський Управління МВС України на Південній залізниці з 06.11.2015 року.

Поновити ОСОБА_1 з 06.11.2015 року на посаді інспектора з режиму секретності ЛВ на ст. Харків-Пасажирський Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, а у разі відсутності такої - на іншій рівнозначній посаді.

Зобов'язати Ліквідаційну комісію Управління МВС України на Південній залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 03.04.2016 року по 26.09.2016 року за виключенням сум виплачених Харківським міським центром зайнятості за цей період часу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 (вул. 2-ї П'ятирічки, буд. 13, кв. 1, м. Харків, 61007) середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Нуруллаєв І.С.

Суддя Полях Н.А.

Суддя Мар'єнко Л.М.