Справа № 802/279/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/279/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

29 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

секретар судового засідання: Бондаренко С.А.,

за участю:

представника позивача (апелянта): ОСОБА_2,

представника відповідача: Поліщук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Казенного науково-виробничого об'єднання "Форт" МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна поліція України про скасування наказу про звільнення,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Казенного науково-виробничого об'єднання "Форт" МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна поліція України про скасування наказу про звільнення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Представник позивача(апелянта) в судовому засідання підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача та просила суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не з'явився. Про дату, місце та час судового засідання повідомлений вчасно та належним чином. Ніяких заяв про перенесення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 29 січня 2009 року.

Начальником КНВО "ФОРТ" МВС України генерал-майором міліції Писаренком В.Г. прийнято наказ № 230-к яким, згідно з п. 10 та п. 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено у запас Збройних Сил за п. 63 "з" (через скорочення штатів) прапорщика міліції ОСОБА_4, таб. № НОМЕР_1, міліціонера роти охорони казенного науково-виробничого об`єднання "ФОРТ" МВС України з 06 листопада 2015 року.

Не погоджуючись з наказом про звільнення з роботи, ОСОБА_4 звернувся з відповідним адміністративним позовом до суду першої інстанції.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", цей закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Як слідує з матеріалів справи, позивач був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи те, що Закон України "Про Національну поліцію" опубліковано 06.08.2015р. в газеті "Голос України", то про майбутнє звільнення позивач повинен був дізнатись 07.08.2015р., тобто за два місяці до такого, як того вимагають норми Кодексу законів про працю України.

В той же час, як слідує з преамбули Закону України "Про Національну поліцію", вказаний закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Тобто, в даному випадку, Закон України "Про Національну поліцію" прийнято на врегулювання відносин пов`язаних з проходженням служби саме в національній поліції.

Разом з тим, приймаючи рішення про звільнення прапорщика міліції ОСОБА_4 міліціонера роти охорони казенного науково-виробничого об`єднання "ФОРТ" МВС України, начальник КНВО "ФОРТ" МВС України керувався положеннями саме Закону України "Про Національну поліцію", зокрема п. 10 та п. 11 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення".

Так, п. 10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, відповідно до пункту 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, позивач у позовній заяві зазначив, що наказ № 230-к від 06.11.2015 року ним було отримано під час перебування на лікарняному.

Разом з тим, на підтвердження перебування ОСОБА_4 на лікарняному до позовної заяви до матеріалів справи позивачем додано листки непрацездатності датовані 24.12.2015 р., 19.01.2016 р. та 20.01.2016 р., в яких зазначено період його перебування на лікарняному з 25 грудня 2015 року по 15 лютого 2016 року.

Доказів ж перебування позивача на лікарняному саме на дату звільнення (06.11.2015 року) апелянтом ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не було надано.

Отже, на підставі вищенаведеного колегія суддів дійшла до висновку, що на дату звільнення, а саме 06.11.2015 року, позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ, як міліціонер роти охорони казенного науково-виробничого об`єднання "ФОРТ" МВС України.

Також, я слідує з матеріалів справи, після прийняття оскаржуваного наказу, тобто після 06.11.2015 року, ОСОБА_4 надавалась відпустка за 2015 рік з 03 грудня 2015 року до 02 січня 2016 року включно.

В той же час, в наказі про надання відпустки від 03.12.2015 року № 249-к, копія якого міститься в матеріалах справи, зазначено, що остання надана ОСОБА_4 без зазначення його посади "міліціонер роти охорони казенного науково-виробничого об`єднання "ФОРТ" МВС України", яку він не міг займати на той час в силу Закону, та в зв`язку з прийняттям оскаржуваного наказу.

Щодо доводів апелянта, що оскільки ОСОБА_4 після 06.11.2015 року продовжував працювати на КНВО "ФОРТ" МВС України, то дія його трудового договору, згідно норм КЗпП України, вважалась продовженою на невизначений строк, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114, було затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення).

Відповідно до п. 8 Положення, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: за станом здоров'я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії; у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі; за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації; за службовою невідповідністю; у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; у зв'язку з прямим підпорядкуванням близькій особі.

Пунктом 10 Положення передбачено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно п. 40 Положення, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції, а при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.

Отже, правовідносини з приводу проходження позивачем служби були унормовані спеціальним актом законодавства - Положенням, а тому норми всіх інших актів законодавства до цих правовідносин можуть бути застосовані лише в разі відсутності відповідних норм права в Положенні та за умови, що приписи цих актів не суперечать характеру та змісту правовідносин з проходження служби в міліції, тобто в субсидіарному порядку.

На підставі вищенаведеного судова колегія дійшла до висновку, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді міліціонера роти охорони казенного науково-виробничого об`єднання "ФОРТ" МВС України проходив службу в органах внутрішніх справ, тобто, перебував на публічній службі, а тому дія норм КЗпП України щодо продовження строкового трудового договору на нього не поширюється.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 63 "з" вищезазначеного Положення передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, 06.11.2015 року Міністерством внутрішніх справ України, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", постанов Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів міністерства внутрішніх справ України", від 23 вересня 2015 року № 751 "Про ліквідацію територіального органу Міністерство внутрішніх справ" та від 13 жовтня 2015 року № 834 "Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідацію деяких органів Міністерства внутрішніх справ", прийнято наказ № 1388 "Про організаційно-штатні питання".

В даному наказі вказано, вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС, що додається.

Згідно переліку (витягу) змін у штатах МВС, доданого до наказу, на казенному науково-виробничому об'єднанні "ФОРТ" МВС України (м. Вінниця) скорочуються всі посади (скасовуються штат).

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що після введення нового штатного розпису атестованих працівників національної поліції в КНВО "ФОРТ" МВС України не залишилось, в зв`язку з чим, з новоприйнятими працівниками укладено трудові договори. Як пояснив представник відповідача, від укладення трудового договору позивач відмовився.

Колегія суддів враховує і ту обставину, що ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції зі сторони апелянта-позивача по справі не надано будь-яких доказів про те, що позивач скористався чи реалізував своє право на прийняття його на службу до новоствореної поліції, відповідно до вимог п. 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

З викладеного слідує, що з 06.11.2015 року у відповідача була відсутня можливість подальшого використання на службі прапорщика міліції ОСОБА_4 як міліціонера роти охорони казенного науково-виробничого об`єднання "ФОРТ" МВС України, тим більше в лавах Національної поліції.

На підставі вищенаведеного, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення та неможливість його подальшого використання на службі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що начальник КНВО "ФОРТ" МВС України при прийнятті оскаржуваного наказу діяв на підставі,в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника КНВО "ФОРТ" МВС України генерал-майором міліції Писаренка В.Г. № 230-к від 06.11.2015 року в частині звільнення прапорщика міліції ОСОБА_4, таб. № НОМЕР_1 з посади міліціонера роти охорони казенного науково-виробничого об`єднання "ФОРТ" МВС України, задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши доводи апелянта (ОСОБА_4.) та наявні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням норм чинного законодавства.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 03 жовтня 2016 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.