Справа № 804/4659/15
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2016 рокусправа № 804/4659/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Ясенової Т.І. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року в адміністративній справі

за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

ДП «Придніпровська залізниця» у березні 2015 року звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 04 березня 2015 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду та прийняти нову, якою позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року в адміністративній справі № 804/4659/15, позов ДП «Придніпровська залізниця» задоволено.

Проте ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року скасовано, справу № 804/4659/15 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС було проведено документальну планову виїзну перевірку ДП «Придніпровська залізниця» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено Акт № 68/28-01-48-03-01073828 від 16.02.2015.

На підставі висновків акту відповідачем 04 березня 2015 року винесено податкове повідомлення-рішення № , яким ДП «Придніпровська залізниця» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб за основним платежем у розмірі 1488138,24 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 720064,91 грн.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими ДП «Придніпровська залізниця» в порушення вимог податкового законодавства не утримувало та не перераховувало до бюджету податок з доходів нерезидента у вигляді відсотків, що виплачувалися нерезиденту - «Barclays Bank PLC», що, в свою чергу, призвело до його заниження за період з 01.07.2010 по 31.12.2012 у розмірі 7377288,51 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях) оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Згідно з пп. 134.1.2 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Положеннями пункту 160.1 статті 160 Податкового кодексу України передбачено, що будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, зокрема, розуміються проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом.

Пунктом 160.2 статті 160 Податкового кодексу України визначено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.6 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Згідно з приписами статті 103 Податкового кодексу України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Відповідно до пункту 103.3 статті 103 Податкового кодексу України бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Пунктом 103.4 статті 103 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державною адміністрацією залізничного транспорту України в якості компанії та пов'язаними підприємствами компанії, зокрема, ДП «Придніпровська залізниця» та «Barclays Bank PLC» (основний організатор фінансування, первинний кредитор та агент), 06 серпня 2007 року укладено строковий кредитний договір № 1048/07-ЦЮ на суму 550000000,00 дол. США.

У період з 01.07.2010 по 31.12.2012, перераховуючи на рахунок «Barclays Bank PLC» валютні кошти у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, позивач не утримував податок з доходів нерезидента з виплачених сум у зв'язку з застосуванням положень статті 11 «Проценти» Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і приріст вартості майна від 10.02.1993.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції погодився з доводами податкового органу, що з аналізу змісту договору № 1048/07-ЦЮ від 06 серпня 2007 року вбачається, що «Barclays Bank PLC» не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу за кредитним договором та виступає в якості агента інших сторін фінансування. При цьому позивачем не доведено, що фактичним отримувачем доходу є саме «Barclays Bank PLC», адже до кредитування залучались й інші фінансові установи, тобто кредитний договір є договором про надання синдикованого кредиту.

Проте суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими такі висновки з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту кредитного договору № 1048/07-ЦЮ від 06 серпня 2007 року, «Barclays Bank PLC» виступає в якості первинного кредитору, проте може залучати грошові кошти для забезпечення виконання умов договору з інших джерел, тобто виступати агентом. Разом з тим, кредитним договором жодних інших сторін фінансування не визначено.

В матеріалах справи містяться Реєстраційне свідоцтво № 7452 від 06.08.2007, видане Головним управлінням Національного банку України по м. Києву та Київській області, яким зареєстровано та затверджено умови строкового кредитного договору від 06 серпня 2007 року № 1048/07-ЦЮ, а також договір про внесення змін до договору шляхом викладення його у новій редакції від 06 серпня 2009 року № 215/09-ЦЮ та Додаток від 25.05.2010 № 2 до реєстраційного свідоцтва, відповідно до яких «Barclays Bank PLC» визначено як кредитора (бенефіціара).

Статтею 2 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 7 вказаного Закону Національний банк, зокрема, виконує такі функції: відповідно до розроблених Радою Національного банку України Основних засад грошово-кредитної політики визначає та проводить грошово-кредитну політику; здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі; здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій.

Таким чином, Національний банк України є спеціальним центральним органом державного управління у сфері банківських відносин, який уповноважений здійснювати перевірку законності діяльності суб'єктів господарювання на ринку банківських послуг, а тому у суду немає підстав ставити під сумнів висновок вказаної установи в частині визнання «Barclays Bank PLC», який є резидентом Сполученого королівства Великобританії і Північної Ірландії, бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу за кредитним договором від 06 серпня 2007 року № 1048/07-ЦЮ.

Додатково підтвердженням обґрунтованості доводів позивача є факт того, що платежі по відсоткам за вказаним кредитним договором перераховувалися саме на банківські рахунки «Barclays Bank PLC».

Крім того, колегія суддів вважає, що обов'язок доказування, що «Barclays Bank PLC» не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу в силу приписів ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається саме на податковий орган, тоді як останнім на підтвердження вказаних доводів не було надано жодних належних доказів.

При цьому судом встановлено, що як позивач, так і відповідач зверталися до податкової служби Великобританії щодо отримання довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент («Barclays Bank PLC») є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, проте будь-якої офіційної відповіді з вказаного приводу отримано не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що офіційні документи, які містяться в матеріалах справи, свідчать про те, що «Barclays Bank PLC» є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу за кредитним договором від 06 серпня 2007 року № 1048/07-ЦЮ.

Зворотне не доведено відповідачем належними та допустимими доказами, тоді як висновки податкового органу ґрунтуються виключно на тлумаченні останнім змісту кредитного договору.

Враховуючи, що кредитор є резидентом Сполученого королівства Великобританії і Північної Ірландії та виходячи з положень статті 11 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і приріст вартості майна від 10.02.1993 (набрання чинності 11.08.1993) якими визначено, що проценти, що виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватись тільки в цій другій Державі, якщо такий резидент має фактичне право на ці проценти і підлягає оподаткуванню в цій другій Договірній Державі у відношенні цих процентів, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач при сплаті коштів у вигляді відсотків за кредитним договором правомірно не утримував податок з доходів нерезидента з виплачених сум та як наслідок, податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 04 березня 2015 року є таким, що суперечить закону та підлягає скасуванню.

Посилання податкового органу та суду першої інстанції на лист компанії «Сквайр Кепітал» від 16.03.2010 та на «Обґрунтування застосування процедури закупівлі в одного учасника» (рішення від 08.10.2010), які підтверджують, що по суті кредитний договір є синдикований, тобто із залученням інших кредиторів, окрім «Barclays Bank PLC», суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими, адже це жодним чином не спростовує ту обставину, що «Barclays Bank PLC» є фактичним отримувачем доходу за кредитним договором від 06 серпня 2007 року № 1048/07-ЦЮ.

Крім того, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, Вищий адміністративний суд України зазначив, що поза увагою судів залишилося питання застосування контролюючим органом строків давності при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ДП «Придніпровська залізниця» 07 листопада 2012 року до податкового органу було подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на прибуток за I квартал 2012 року, зокрема, із зазначенням суми податкових зобов'язань нерезидента - «Barclays Bank PLC», яким отримано доходи із джерелом походження з України.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що податковим органом податкове повідомлення-рішення № від 04 березня 2015 року було винесене у межах строку, визначеного ст. 102 ПК України.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вбачаються підстави для скасування постанови та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року в адміністративній справі № 804/4659/15 скасувати.

Позов Державного підприємства «Придніпровська залізниця» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 04.03.2015.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 04 жовтня 2016 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров