Справа № 816/464/16
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 р.Справа № 816/464/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2016р. по справі № 816/464/16

за позовом Приватного підприємства "Полтава-Паритет"

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

07.04.2016 Приватне підприємство "Полтава - Паритет" (надалі - ПП "Полтава - Паритет", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ДПІ у м. Полтаві, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.11.2015 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 239424,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 159616,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 79808,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі висновків, викладених в акті від 22.10.2015 №214/16-01-15-01/30732375, відповідачем 11.11.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 279135,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 186090,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 93045,00 грн. Позивач із зазначеним рішенням у частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 239424,00 грн. не погоджується, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновки, викладені в акті перевірки, є такими, що не відповідають положенням діючого податкового законодавства.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року адміністративний позов Приватного підприємства "Полтава- Паритет" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 11.11.2015 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 239424,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 159616,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 79808,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Приватного підприємства "Полтава - Паритет" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3591,36 (три тисячі п'ятсот дев'яносто одна гривня тридцять шість копійок).

Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України та ст.. 55, ст.. 64, ч. 1 ст. 305, ч. 1 ст. 308, п.2 ч.1 ст. 309, п. 2 ч.2 ст. 310, п. 4 ч.11 ст. 311, п.3 ч.12 ст. 311, ч. ч. 6-9 ст. 313 Митного кодексу України та ст..ст. 7, 9, 69, 86, 159 КАС України та з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на обставини встановлені в ході перевірки. Зазначає,що за результатами камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року встановлено порушення вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим завищено податковий кредит на 186090,00 грн. та занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до загального Державного бюджету за серпень 2015 року на 186090,00 грн. Зазначає, що сплата коштів відбулася не до державного бюджету, як ПДВ, а на спеціальний рахунок митного органу. Вказує що кошти в майбутньому були повернуті позивачу.

Представник ПП "Полтава - Паритет" подала письмове заперечення, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ПП "Полтава - Паритет" () зареєстроване в якості юридичної особи, перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Полтаві (а.с.108).

22.10.2015 головним державним ревізором - інспектором відділу контролю за декларуванням ПДВ управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у м. Полтаві у порядку підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року (вх. № від 21.09.2015) ПП "Полтава - Паритет", про що складено акт № 214/16-01-15-01/30732375 "Про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за серпень 2015 року" (надалі також - акт перевірки) (а.с. 17-19, 167-168).

У висновках вказаного акта зазначено, що дані камеральної перевірки свідчать про заниження суми податкового зобов'язання, виявленого в податковій декларації, та відповідальність платника, передбачена пунктом 123.1 статті 123 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки від 22.10.2015 №214/16-01-15-01/30732375, позивач 03.11.2015 подав заперечення до акта перевірки (а.с.21-25).

Листом від 10.11.2015 № 7597/10/16-01-15-01-18 "Щодо розгляду заперечення керівника ПП "Полтава - Паритет" Мордасова О.В. до акта №214/16-01-15-01/30732375 від 22.10.2015 про результати перевірки даних, задекларованих у декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року ПП "Полтава - Паритет" ДПІ у м. Полтаві повідомила про залишення заперечень без задоволення, а висновки акта перевірки - без змін (а.с.26-32).

На підставі акта перевірки відповідачем від 11.11.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 279135,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 186090,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 93 045,00 грн. (а.с.34).

За результатами процедури адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення вищі контролюючі органи залишили скарги позивача без задоволення, податкове повідомлення-рішення від 11.11.2015 № - без змін (а.с.38-66).

Позивач не погоджуючись із указаним податковим повідомленням-рішенням в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 239424,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 159616,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 79808,00 грн., оскаржив його до суду.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 11.11.2015 № стали наступні обставини.

21.09.2015 позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2015 року (вх. №) з додатками, у якій відображено суму податкового кредиту з податку на додану вартість всього в розмірі 592443,00 грн. (а.с.83-92).

Відображений у податковій декларації з ПДВ за серпень 2015 року обсяг придбання, податок на додану вартість, сплачений митним органам, становить 1889590,00 грн., ПДВ - 377918,00 грн. (гр. 12.1 декларації).

Як вбачається зі змісту акта перевірки, підставою для висновків про порушення ПП "Полтава - Паритет" вимог податкового законодавства при декларуванні ПДВ у серпні 2015 року стало те, що при здійснені аналізу декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року (вх. № від 21.09.2015) ПП "Полтава - Паритет" задекларувало імпортні операції на загальну суму 1889590,00 грн., ПДВ сплачений при розмитнені 377918,00 грн.; при цьому, згідно зі Системою електронного адміністрування ПДВ у серпні 2015 року зазначена сума податку на додану вартість, що сплачена при розмитнені товару, становила 218301,63 грн.

Таким чином, податковий орган дійшов висновку, що ПП "Полтава - Паритет" порушені норми пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та безпідставно включено до складу податкового кредиту серпня 2015 року суму податку на додану вартість, що сплачена при розмитнені товару, у розмірі 159616,37.

Проте вказаний висновок є безпідставним та необґрунтованим виходячи з наступного.

Порядок визначення бази оподаткування ПДВ для товарів, які ввозяться на митну територію України, встановлено статтею 190 Податкового кодексу України.

Положеннями пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Розділом III Митного кодексу України (статті 49 - 66) регламентується митна вартість товарів та методи її визначення.

За приписами статті 49 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється самостійно декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч. 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

07.08.2015 ПП "Полтава - Паритет" заявлено до митного оформлення отриманий за зовнішньоекономічним контрактом №14-00023 від 01.02.2014 (а.с.134-149) товар та подано до митного поста "Лтава" Полтавської митниці ДФС митну декларацію №806020002/2015/007335 (а.с.187).

Згідно статті 64 Митного кодексу України рішенням про коригування митної вартості товарів Полтавської митниці ДФС №806020002/2015/000107/2 від 10.08.2015 митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу (донараховано митні платежі) (а.с.69-70).

Позивач, скориставшись правами, наданими пунктом 2 частини третьої статті 52, частиною сьомою статті 55 Митного кодексу України на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, оформив та подав до митного поста митну декларацію №806020002/2015/7380 від 10.08.2015 (а.с.71) на імпорт товару, сплативши митні платежі згідно з самостійно визначеною його митною вартістю та суму фінансової гарантії.

Приписами частини п'ятої статті 255 Митного кодексу України встановлено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

За змістом пункту 16 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450, електронна митна декларація вважається оформленою за наявності внесеної до неї посадовою особою митного органу, яка завершила митне оформлення, за допомогою автоматизованої системи митного оформлення відмітки про завершення митного оформлення та засвідчення такої декларації електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення. Оформлена електронна митна декларація за допомогою автоматизованої системи митного оформлення перетворюється у візуальну форму, придатну для сприйняття її змісту людиною, у форматі, що унеможливлює у подальшому внесення змін до неї, засвідчується електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення, та надсилається декларанту або уповноваженій ним особі.

Згідно частини восьмої статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

Положеннями пункту 201.12 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, що підтверджує сплату податку.

У першій колонці графи 47 митної декларації № 806020002/2015/007380 від 10.08.2015 (а.с.71) навпроти суми 159616,66 вказано вид платежу - "028" - податок на додану вартість. Загальна сума ПДВ у розмірі 377918,29 грн., сплачена ПП "Полтава-Паритет" при митному оформленні товарів за митною декларацією №806020002/2015/007380 від 10.08.2015 і відображена у митній декларації за кодом виду платежу "028", відповідає сумі, включеній позивачем до рядка 12.1 декларації з ПДВ за серпень 2015 року.

Отже, відповідно до приписів частини восьмої статті 264 Митного кодексу України та пункту 201.12 статті 201, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визнана Полтавською митницею ДФС митна декларація № 806020002/2015/007380 від 10.08.2015 є документом, який засвідчує факт сплати позивачем податку на додану вартість у розмірі 377918,00 грн. та, відповідно, правомірність віднесення цієї суми у повному обсязі до складу податкового кредиту з ПДВ у серпні 2015 року.

Положеннями підпункту 14.1.113 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що митні платежі - податки, що відповідно до цього Кодексу або митного законодавства справляються під час переміщення або у зв'язку з переміщенням товарів через митний кордон України та контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 27 частини першої статті 4 Митного кодексу України митними платежами є: мито; акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Статтею 298 Митного кодексу України визначено порядок і форми сплати митних платежів, зокрема з податку на додану вартість під час імпорту товарів (продукції). Так, відповідно до частин першої-третьої цієї статті суми митних платежів, нараховані органом доходів і зборів, підлягають сплаті до державного бюджету платником податків безпосередньо на єдиний казначейський рахунок; суми митних платежів сплачуються в готівковій формі через касу органу доходів і зборів чи фінансової установи або у безготівковій формі через фінансову установу, крім випадків, передбачених цим Кодексом та законами України; перерахування сум митних платежів до Державного бюджету України із зазначених рахунків органу доходів і зборів здійснюється цим органом доходів і зборів.

Як визначено статтею 299 Митного кодексу України, сплата митних платежів може здійснюватися декларантом із застосуванням авансових платежів (передоплати).

При цьому, авансовими платежами (передоплатою) є грошові кошти, внесені платником податків за власним бажанням на рахунки, відкриті на ім'я органів доходів і зборів в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, як попереднє грошове забезпечення сплати майбутніх митних платежів. Авансові платежі вносяться у валюті України.

ПП "Полтава-Паритет" під час оформлення імпорту товарів перераховані грошові кошти на рахунки, відкриті на ім'я органів доходів і зборів в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, що підтверджується платіжними дорученнями № 850 від 05.08.2015, № 859 від 06.08.2015, № 865 від 07.08.2015, № 867 від 10.08.2015 із призначенням платежу для всіх сум - "передоплата за митне оформлення" (а.с.190-193).

Водночас згідно з частиною четвертою статті 299 Митного кодексу України кошти авансових платежів не вважаються митними платежами, доки особа, яка внесла такі платежі, не зробить розпорядження про це органу доходів і зборів та не будуть виконані відповідні митні формальності.

За змістом Графи В "Подробиці розрахунків" розділу II Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, таким розпорядженням декларанта у разі наявності відкритої митним органом на його ім'я картки - особового рахунку платника податків є зазначення у графі В "Подробиці розрахунків" митної декларації коду за ЄДРПОУ платника - юридичної особи; а якщо митним органом не відкрито картки - особового рахунку платника податків - реквізитів платіжного документа (номер, дата сплати).

У графі "В "Подробиці розрахунків" митної декларації позивача №806020002/2015/007380 від 10.08.2015 (а.с.71) навпроти митних платежів з кодом "028" (податок на додану вартість) у сумі 218301,63 грн. та 159616,66 грн. вказано його код за ЄДРПОУ - "30732375", що згідно з приписами Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа є фактично його розпорядженням митному органу про використання коштів авансових платежів.

За приписами пункту 1 частини першої статті 291 Митного кодексу України обов'язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими) у разі здійснення особою, відповідальною за сплату митних платежів, розпорядження про використання коштів авансових платежів та з моменту закінчення митного оформлення.

Положеннями частини п'ятої статті 255 Митного кодексу України визначено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює. Відмітку, яка свідчить про закінчення митного оформлення, як вже зазначалося вище, проставлено митним органом у графі "D/J" митної декларації № 806020002/2015/007380 від 10.08.2015.

Таким чином, обов'язок позивача зі сплати митних платежів є виконаним належним чином.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пункту 201.12 статті 201 Податкового кодексу України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу положень статей 198, 201 Податкового кодексу України вбачається, що єдиною умовою притягнення платника податку до відповідальності відповідно до цього Кодексу є відсутність на момент перевірки у нього податкових накладних, митних декларацій, інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.

Податковий кодекс України та Митний кодекс України не ставлять у залежність виникнення у імпортера товарів - платника податку на додану вартість права на формування податкового кредиту з ПДВ від виконання зобов'язань митним органом з перерахування сплаченої платником суми цього податку до державного бюджету, як і не містить обов'язку декларанта перевіряти факт вчинення таких дій митним органом.

Положеннями пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено що для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Положеннями підпункту "в" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Таким чином, у позивача наявні всі правові підстави, документи визначені податковим кодексом, для віднесення суми сплаченого під час митного оформлення імпорту товарів ПДВ у розмірі 377198,00 грн. до складу податкового кредиту в серпні 2015 року.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву, поясненнях та апеляційній скарзі посилався на приписи частин шостої - дев'ятої статті 313 Митного кодексу України, відповідно до яких за письмовою заявою особи, що внесла грошову заставу, або уповноваженої нею особи кошти, внесені як грошова застава, можуть бути використані для сплати митних платежів або для забезпечення сплати митних платежів за іншими зобов'язаннями зазначеної особи перед органами доходів і зборів. Кошти, внесені як грошова застава, що перебувають на рахунку органу доходів і зборів без розпорядження про їх використання протягом 1095 днів з дня їх внесення, у 30-денний строк підлягають поверненню особі, яка вносила ці кошти, або уповноваженій нею особі, а у разі неможливості такого повернення підлягають перерахуванню до державного бюджету. При невиконанні зобов'язання, забезпеченого грошовою заставою, сума митних платежів, що підлягає сплаті, перераховується до державного бюджету із сум грошової застави.

Відповідач вказує що, оскільки відповідно до наведених приписів митного законодавства кошти фінансової гарантії зберігаються на рахунку митного органу не перераховуються до державного бюджету до моменту узгодження сум митних платежів у встановленому чинним законодавством порядку, а відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України впродовж 1095 днів платник податків має право подати уточнюючу декларацію з податку на додану вартість, то позивач у даній ситуації мав право віднести до складу податкового кредиту сплачену під час імпорту товарів за МД № 806020002/2015/7380 від 10.08.2015 суму податку на додану вартість у повному обсязі лише після закінчення процедури подання додаткових документів митному органу чи закінчення судового оскарження рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації шляхом подання уточнюючої декларації з ПДВ за серпень 2015 року.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість зберігається у платника податків лише протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Указана норма повністю спростовує твердження представника відповідача стосовно можливості платника податків включити сплачені під час імпорту товарів суми ПДВ до складу податкового кредиту після закінчення процедури адміністративного чи судового оскарження рішення митного органу впродовж 1095 днів шляхом подання уточнюючої декларації, враховуючи положення статті 313 Митного кодексу України та статті 50 Податкового кодексу України, оскільки за приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зі спливом 365 днів з дати оформлення документу, який є підставою для формування податкового кредиту з ПДВ, платник податків у подальшому таке право втрачає.

Таким чином, відсутні порушення позивачем вимог статті 198 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим відсутнє заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до загального фонду державного бюджету у розмірі 159616,66 грн. у серпні 2015 року.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що відповідачем неправомірно застосовані норми Податкового кодексу України, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 11.11.2015 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 239424,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 159616,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 79808,00 грн., прийняте ДПІ у м. Полтаві необґрунтовано та не на підставі закону, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

При цьому факт повернення сплачених сум у жовтні 2015 жодним чином не може впливати на показники декларації за серпень 2015. Таке повернення повинно відображатися в декларації за жовтень місяць.

Крім того, оскільки податкове повідомлення-рішення від 11.11.2015 № є правовим актом індивідуальної дії, яке відповідно до повноважень суду, встановлених частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, то колегія суддів вважає правомірним те, що суд першої інстанції згідно частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві 11.11.2015 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 239424,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 159616,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 79808,00 грн.

Положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2016р. по справі № 816/464/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Старостін В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 03.10.2016 р.