Справа № 813/2413/16
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року справа № 813/2413/16 Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретаря судового засідання Бугари М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати, -

в с т а н о в и л а:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Львівського апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про зобовязання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 28.03.2015 р. у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05.12.2008 р. по теперішній час працює у Львівському апеляційному адміністративному суді на посаді головного спеціаліста. За період до 26.10.2014 посадовий оклад позивача як працівника апарату суду виплачувався у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, у розмірі місячної мінімальної заробітної плати, зокрема, у розмірі 1218,00 грн. Проте, з 26.10.2014 по 28.03.2015, посадовий оклад повинен виплачуватися у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України Про прокуратуру, а з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно у розмірах, визначених абз. 2 ч.1 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд. Незважаючи на це, з вини відповідача за період з 26.10.2014 по 31.12.2015 заробітну плату позивачу протиправно виплачувалась у нижчому розмірі, ніж визначено у Постанові №268. Також зазначає, що наведені норми Законів не ставлять працівників апарату судів у залежність від визначення механізму їх реалізації підзаконними актами Кабінету Міністрів України та Законами про Державний бюджет України.

Відповідач 1 подав до суду заперечення на позовну заяву №К-2058/16 від 04.08.2016 р. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014 по 31.12.2015 діяв з дотриманням вимог законів та Конституції України, у звязку з чим відсутні правові підстави для зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу за вказаний період. Просив узяти до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 12.07.2016 у справі № 820/4648/16, від 13.07.2016 у справі № 820/3372/15 та від 13.07.2016 у справі №820/4653/15.

Відповідач 2 подав до суду заперечення на позовну заяву від 29.07.2016 р. Заперечення обґрунтовані тим, що Кабінетом Міністрів України до 02.09.2015 не внесено змін до підзаконних нормативно-правових актів у відповідності до вимог Закону України Про прокуратуру та Закону України Про забезпечення права на справедливий суд. В свою чергу, відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України здійснювати перерахунок заробітної плати позивачу та виплачувати її у вищому розмірі. Вважає, що відповідач 2 у спірних правовідносинах діяв в межах законів та Конституції України.

Позивач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце проведення судового засідання, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідачі явку уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце проведення судового засідання, подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в Львівському апеляційному адміністративному суді з 05.12.2008 р. на посаді головного спеціаліста, 03.10.2015 р. позивачу присвоєно 10 ранг державного службовця, що відповідає п`ятій категорії посад державних службовців.

05.12.2013 р. позивачу встановлено надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 15 % посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця.

Відповідно до розрахункових листів за 2014 рік та 2015 рік посадовий оклад провідного спеціаліста з січня 2014 року по серпень 2015 року складав 1218,00грн., виходячи з якого, позивачу за спірний період нараховувалась заробітна плата, включаючи доплату за ранг, надбавки за вислугу років, та за високі досягнення у праці та премії.

Вирішуючи спір по суті суд встановив таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст. 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Загальними ознаками публічної служби є те, що це професійна діяльність осіб, які її обіймають, що здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань і функцій держави (органів державної влади), оплачується з державних коштів.

26.10.2014 набрав чинності Закон України Про прокуратуру № 1697-VII, яким внесено зміни до ст. 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VІ, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом 2 п.п. 1 і абз.3 п.п.2 п.13 розділу XIII Закон України Про прокуратуру Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування вказаного Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність до вказаного Закону та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування вказаного Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України Про судоустрій і статус суддів.

З 28.03.2015 Законом України Про забезпечення права на справедливий суд №192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону України Про судоустрій і статус суддів, в ст.147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України Про забезпечення права на справедливий суд Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності вказаним Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність до вказаного Закону.

Наведене узгоджується із положеннями ч.ч. 7, 8 ст.33 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII Про державну службу (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (надалі - Закон України № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими Указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також в ч.2 ст.8 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР Про оплату праці (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (надалі Закон України № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст.13 Закону України № 108/95-ВР).

Як передбачено в ст.142 Закону України Про судоустрій і статус суддів (у редакції до 28.03.2015) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог вказаного Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (ст.143 Закону України Про судоустрій і статус суддів). Аналогічні правила закріплені і у ст.ст.145, 146 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції з 28.03.2015.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №80-VІІІ Про Державний бюджет України на 2015 (далі Закон України № 80-VІІІ) визначено, що з 01.01.2015 норми і положення, зокрема, ч.1 ст.144 Закону України Про судоустрій і статус суддів застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13.03.2015 установлено, що норми і положення Закону України Про судоустрій і статус суддів застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів (надалі - постанова Кабінету Міністрів України №268), зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09.09.2015. Таким чином, Кабінет Міністрів України покладені на нього абз. 2 пп.1 п.13 розділу XIII Закону України Про прокуратуру та п.п.2 п.13 Перехідних положень Закону Про забезпечення права на справедливий суд обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із зазначеними законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України (надалі БК України) будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Таким чином, оскільки з 26.10.2014 по 09.09.2015 Кабінетом Міністрів України внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України від 16.01.2014 № 719-VІІ Про Державний бюджет України на 2014 та від 28.12.2014 №80-VІІІ Про Державний бюджет України на 2015 видатки на реалізацію положень абз. 2 ч.1 ст.144 та ч. 1 ст.147 Закону України Про судоустрій і статус суддів (у редакції з 28.03.2015) не передбачено, відповідач та третя особа як розпорядники бюджетних коштів не мали правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог про зобовязання Львівського апеляційного адміністративного суду здійснити перерахунок заробітної плати позивачу за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України Про прокуратуру, а з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд, та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладених у постановах від 12.07.2016 (№ 21-1726а16) та від 13.07.2016 (№ 21-1888а16).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 03.10.2016 року.

Суддя Братичак У.В.