Справа № 826/26458/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2016 року № 826/26458/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Кузьменка В.А., Федорчука А.Б., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача - 1 - Міністерства закордонних справ України,

відповідача-2 - Консульського відділу Посольства України в Російській Федерації,

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до відповідача-1 Міністерства закордонних справ України, відповідача - 2 - Консульського відділу Посольства України в Російській Федерації, в якому просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Посольства України в Російській Федерації щодо невидачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

- зобов»язати Посольство України в Російській Федерації та міністерство закордонних справ України видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що вимоги відповідача - 2 щодо витребування у позивача додатково довідки про прийняття уповноваженим органом держави громадянства позивача клопотання про припинення громадянства та довідки, виданої Управлінням Федеративної міграційної служби РФ про те, що позивач не набував громадянства Російської Федерації, є незаконним та необґрунтованим, а відмова відповідача-2 у видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон є порушенням прав та інтересів позивача як громадянина України, оскільки, як йдеться у позовній заяві, останнім було надано всі документи, та здійснено всі дії, які передбачені у встановленому законом порядку для отримання такого паспорту.

У справі наявні письмові заперечення на адміністративний позов, згідно яких Міністерство закордонних справ України позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні з підстав необґрунтованості та невмотивованості.

Так, відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 не виконав зобов'язання про повернення паспорта громадянина Республіки Білорусь до компетентних органів цієї держави, з огляду на що Посольство України в Російській Федерації призупинило провадження по його заяві щодо видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, адже видача такого паспорта іноземцю, який не виконав взяте на себе зобов'язання, суперечить чинному законодавству України.

При цьому, МЗС України зауважено, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про громадянство України» та п. 88 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. №215/2001, невиконання зобов'язання повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держа ви є підставою для скасування рішення про набуття громадянства України.

Отож, беручи до уваги наведені обставини, згідно до ч. 4 ст. 122 КАС України суд ухвалив розгляд даної адміністративної справи продовжити в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши наявні у справі документи та матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про грома дянство України». На підтвердження вказаного факту Посольством України в Російській Федерації видана довідка від 12.03.2015 р. № 6111-536-364 про реєстрацію ОСОБА_1 громадянином України.

Під час подання до Посольства України в Російській Федерації заяви на оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (12.02.2015 р.) ОСОБА_1 надав Зобов'язання про припинення свого попе реднього громадянства (громадянства Республіки Білорусь), передбачене «Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 р. №215/2001 «Питання організації виконання Закону Украї ни «Про громадянство України».

Повторно позивач звернувся до Посольства України в Російській Федерації 30.03.2015 р. із заявою про відсутність можливості оформити вихід з попереднього громадянства з незалежних від нього причин, а саме, зважаючи на те, що вартість оформлення виходу з громадянства Республіки Білорусь перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого в Україні. При цьому перевищення вартості оформлення припинення іноземного громадянства половини розміру мінімальної заробітної плати в Україні, вста новленої на момент, коли особа набула громадянство України, належить до пе реліку незалежних від особи причин - відповідно до згадуваного вище Наказу МВС України від 16.08.2012 р. № 715 «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прий няття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 р. за №1549/21861.

З урахуванням цього, на підставі вимог ч. 5 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» (якщо іноземці, маючи всі передбачені законодав ством відповідної держави підстави для отримання документа про припинення іноземного громадянства, з незалежних від них причин не можуть отримати йо го, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства), разом із згаданою вище завою 30.03.2016 р. гр. ОСОБА_1 також надав: - довідку, видану Посольством Республіки Білорусь, про розмір консульського збору щодо оформлення виходу з громадянства Республіки Білорусь; - Декларацію про відмову від іноземного громадянства, в якій заявник вказував, що поверне паспорт громадянина Республіки Білорусь до уповноважених органів.

Як зауважено у наданих до суду запереченнях, про необхідність повернення паспорта іноземної держави до компетентних органів цієї держави гр. ОСОБА_1 було поінформовано неодноразово як усно (під час згадуваного відвідання ним Посольства України в Російській Федерації 30.03.2016 р. та зустрічі з консульськими працівниками), так і у письмовій формі.

У зв'язку з тим, що гр. ОСОБА_1 оформив дозвіл на виїзд на постійне про живання в Російську Федерацію та тривалий час проживає на території Російської Федерації, а також зважаючи на те, що згідно із згадуваною вище «Угодою між Республікою Білорусь, Республікою Казахстан, Киргизькою Республікою та Російською Федерацією про спрощений порядок набуття громадянства» від 26.02.1999 р. й згідно із Федеральним законом від 20.04.2014 р. № 71-ФЗ «Про внесення змін до Федерального закону «Про громадянство Російської Федерації», гр. ОСОБА_1 має підстави для набуття громадянства Російської Федерації у спрощеному порядку, Посольство України в Росій ській Федерації поінформувало зазначену особу про необхідність надання довідки, оформленої компетентними органами Російської Федерації за міс цем реєстрації про те, що він не звертався з приводу набуття громадянства Російської Федерації, тобто не має громадянства третьої країни за місцем проживання (не набув громадянства країни постійного проживання).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 також подав до Посольства України в Російській Федерації заяву про оформлення йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

У контексті розгляду Посольством України в Російській Федерації згаданої заяви позивача про видачу йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон та у зв'язку з відсутністю в української сторони інформації щодо виконанням ним зобов'язання про повернення паспорта свого попереднього громадянства (Республіки Білорусь) з метою перевірки вказаного факту 02.03.2016 р. Посольство України в Російській Федерації звернулося з відповідним запитом до Посольства Республіки Білорусь в Російській Федерації.

Згідно з отриманою Посольством України в Російській Федерації відповід дю білоруської сторони (копія ноти Посольства Республіки Білорусь в Російській Федерації надано до суду), станом на 11.03.2016 р. гр. ОСОБА_1 не порушував клопотання щодо виходу з білоруського громадянства та продовжує користуватися паспортом Республіки Білорусь.

Крім того, Посольство Республіки Білорусь в Російській Федерації пові домило українську сторону про те, що у випадку втрати або добровільної здачі паспорта, якщо громадянин Республіки Білорусь не виконав у встановленому законодавством Республіки Білорусь порядку правила процедури виходу з громадянства Республіки Білорусь, він продовжує користуватися правами і виконувати обов'язки, передбачені законодавством Республіки Білорусь стосовно її громадян.

Зважаючи, що гр. ОСОБА_1 не виконав зобов'язання про повернення паспорта громадянина Республіки Білорусь до компетентних органів цієї держави, Посольство України в Російській Федерації призупинило провадження по його заяві щодо видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон - адже, як йдеться у запереченнях, видача такого паспорта іноземцю, який не виконав взяте на себе зобов'язання, суперечить чинному законодавству України.

Не погоджуючись із такими діями, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся із позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України від 18.01.2001 р. №2235-III «Про громадянство України» (в чинній на час спірних правовідносин редакції) (далі - Закон №2235).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 цього Закону особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_1, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов'язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства (ч. 5 ст. 8 Закону №2235).

Так, під незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства згідно до абз. 13 ст. 1 Закону №2235 розуміється невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Разом з тим, відповідно до абз. 16 ст. 1 цього ж Закону декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов'язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Абзацом 12 ст. 1 Закону №2235 встановлено, що зобов'язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно до ч. 8 ст. 8 Закону №2235 датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України. Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов'язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов'язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Так, зокрема, як пояснено у позовній заяві та не спростовано відповідачами, на момент набуття позивачем громадянства України, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Держбюджет на 2015 рік» становив 1218 грн., тобто половина розміру мінімальної заробітної плати становила 1218/2 = 609 грн.

Відповідно ж до довідки Посольства Республіки Білорусь в Російській Федерації від 20.03.2015 р. № 04-26/71/18-к вартість розгляду заяви про вихід із громадянства Республіки Білорусь становила 250 євро, що на момент реєстрації позивача громадянином України згідно даних Національного Банку України станом на 12.03.2015 р. є еквівалентом 5700 грн., а відтак, дана сума явно перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати в сумі 609 грн.

Зазначена обставина, як вбачається, є підставою для застосування положень ч. 5 ст. 8 Закону №2235 та замість подачі позивачем виданого уповноваженим органом відповідної держави документу про зобов'язання припинити іноземне громадянство подання декларації про відмову від іноземного громадянства, що позивачем і було здійснено.

При цьому, аналізуючи положення ч. 5 ст. 8 Закону №2235, суд зауважує, що в разі виникнення у іноземця, який претендує на громадянство України, незалежних від нього причин (а зокрема, як в даному випадку, коли вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України), що унеможливлюють отримати від країни громадянської належності документу про припинення ним громадянства в цій країні, він подає декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Разом з цим, подання такої декларації в свою чергу виключає подання документу про припинення ним громадянства в країні попереднього громадянства.

В той же час, за змістом ч. 2 ст. 10 Закону №2235 іноземець, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, повинен подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України. Якщо ж іноземець, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від нього причин не може отримати його, він подає декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Нормою ч. 7 ст. 10 Закону №2235 визначено, що датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України. Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов'язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов'язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Так, 30.03.2015 р. позивач, на підставі отриманої раніше довідки про реєстрацію його громадянином України, подав відповідачу-2 заяву про оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон разом з відповідними додатками: декларацією про відмову від іноземного громадянства та довідкою, виданою Посольства Республіки Білорусь в Російській Федерації від 20.03.2015 р. №04-26/71/18-к.

У відповідь на вказану заяву ОСОБА_1 отримав лист відповідача-2 від 08.05.2015 р. №611/19-091л-358, в якому останній наголосив на тому, що підставою подання декларації про відмову від іноземного громадянства є доведення особою факту прийняття уповноваженим органом держави громадянства особи клопотання цієї особи про припинення громадянства, на підтвердження якого має податись відповідний документ.

Окрім цього, для прийняття остаточного рішення про оформлення позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон відповідач-2 вказав на необхідність надати позивачу ще додатково довідку, видану Управлінням Федеральної міграційної служби РФ про те, що позивач не набував громадянство Російської Федерації.

Разом з тим, позивач 08.05.2015 р. звернувся до відповідача-2 із заявою про надання роз'яснення, на підставі яких нормативно-правових актів ґрунтуються вимоги відповідача-2, зокрема, щодо надання довідки про не набуття позивачем громадянства Російської Федерації.

У відповідь на вказану заяву позивачем отримано лист відповідача-2 від 08.06.2015 р. №611/19-091л-437, в якому здійснено посилання на ст. 4 Конституції України, згідно якої в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач набув громадянства України у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 8 Закону №2235. Так, у відповідності до наданої до суду представником МЗС України копії довідки від 12.03.2015 р. № 6111-536-364 гр. ОСОБА_1 зареєстрований громадянином України з дати видачі цієї довідки, тобто з 12.03.2015 р.

Відповідно ж до ст. 21 Закону України «Про громадянство України» рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до ст. 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Згідно ж до п. 88 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. №215/2001 «Питання орга нізації виконання Закону України «Про громадянство України», для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України», органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи:

а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України;

б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону України «Про громадянство України») або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону України «Про громадянство») шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей чи фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України:

- довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинен ня іноземного громадянства не існують (частина 5 статті 8 та частина 2 статті 10 Закону України «Про громадянство України»);

- інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина 8 статті 8 та частина 7 статті 10 Закону України «Про громадянство України»);

- інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існу вали підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини 1 і 2 статті 10 та частина 5 статті 9 Закону України «Про громадянство України»; частина 5 статті 10 Закону України «Про громадянство України»);

- інформація про інші неправдиві відомості і фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону України «Про громадянство України», або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України згідно зі статтями 8 і 10 Закону України «Про громадянство України».

Отже, позивач є громадянином України з дати реєстрації набуття ним громадянства України - 12.03.2015 р., при цьому, як повідомлено Консульським відділом Посольства України в Російській Федерації, станом на 09.06.2016 р. рішення про скасування прийнятого 12.03.2015 р. рішення про реєстрацію гр. ОСОБА_1 громадянином України згаданим підрозділом не приймалося, а тому позивач користується правами та свободами, належними та гарантованими громадянам України.

Статтею 5 Закону встановлюється, що документами, що підтверджують громадянство України, є серед іншого: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України.

Повноваження Міністерства закордонних справ України, дипломатичних представництв та консульських установ України щодо видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон закріплені в п. 8 ст. 25 Закону №2235.

Так, зокрема, Міністерство закордонних справ України, дипломатичні представництва та консульські установи України здійснюють такі повноваження:

1) встановлюють належність до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону;

8) видають особам, які набули громадянство України, паспорти громадянина України для виїзду за кордон, тимчасові посвідчення громадянина України, довідки про реєстрацію осіб громадянами України;

11) перевіряють за заявами осіб, які перебувають за кордоном, належність до громадянства України.

Міністерство закордонних справ України, дипломатичні представництва та консульські установи України здійснюють повноваження, передбачені пунктами 1 - 10 частини першої цієї статті, стосовно осіб, які відповідно до чинного законодавства України є такими, що постійно проживають за кордоном, а також приймають рішення про оформлення набуття громадянства України за підставою, передбаченою пунктом 1 статті 6 цього Закону, стосовно осіб, які народилися за межами України.

Згідно ж до п. 3 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 р. №719-V, паспорт оформляється особам, що проживають за кордоном і в установленому законодавством порядку набули громадянства України, - дипломатичними представництвами чи консульськими установами України за кордоном.

Паспорт оформляється протягом не більш як трьох місяців з дня подання звернення щодо його одержання, а в разі, коли поїздка зумовлена необхідністю термінового лікування особи, яка від'їжджає, пов'язана з від'їздом особи, що супроводжує тяжкохворого, чи викликана смертю родича, який проживав за кордоном, - протягом трьох робочих днів. У разі виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина України паспорт оформляється протягом десяти робочих днів.

У відповідності до п. 80 ст. 4 Положення про Міністерство закордонних справ України», затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. №381/2011, МЗС України відповідно до покладених на нього завдань розробляє та затверджує порядок оформлення і видачі дипломатичними представництвами та консульськими установами України за кордоном паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Положеннями ст. 41 Консульського Статуту України, затвердженого Указом Президента країни від 02.04.1994 р. №127/94, передбачено, що консул видає паспорти громадян України для виїзду за кордон, продовжує строк їх дії та вносить до них зміни.

В той же час згідно до Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон) перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 р. №215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 р. №588/2006) (далі - Порядок №215).

Так, зокрема, нормою п. 118 Порядку №215 передбачено, що особам, які проживають на території України і набули громадянство України, за винятком осіб, які взяли зобов'язання припинити іноземне громадянство, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районі, районі у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення видають паспорти громадянина України або свідоцтва про належність до громадянства України.

Особам, які постійно проживають за кордоном і набули громадянство України, за винятком осіб, які взяли зобов'язання припинити іноземне громадянство, дипломатичні представництва чи консульські установи України видають паспорти громадянина України для виїзду за кордон або свідоцтва про належність до громадянства України (абз. 2 п. 118 Порядку №215).

Разом з тим абз. 1 п. 119 Порядку №215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов'язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон (абз. 1 п. 119).

Тобто, виходячи зі змісту даної норми, факт подання особою, яка набула громадянство України та взяла зобов'язання припинити іноземне громадянство, декларації про відмову від іноземного громадянства є підставою для видачі такій особі замість тимчасового посвідчення громадянина України залежно від місця проживання або паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

За таких обставин, враховуючи постійне проживання позивача до за межами України, беручи до уваги подання ним декларації про відмову від громадянства Республіки Білорусь, а також чинність рішення про його реєстрацію громадянином України, відсутність будь-яких активних дій міграційного органу з приводу скасування такого рішення, у відповідності до абз. 1 п. 119 Порядку №215 ОСОБА_1, на переконання суду, має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

При цьому необґрунтованими, на думку суду, є твердження відповідача-1, наведені у листі від 08.05.2015 р. №6111/19-091л-358 стосовно того, що умовою подання декларації про відмову від іноземного громадянства є доведення особою факту прийняття уповноваженим органом держави громадянства клопотання цієї особи про припинення громадянства, на підтвердження якого і має подаватись відповідний документ, враховуючи фактичні обставини справи, адже, як вже встановлено судом, вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

А відтак, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання дій (бездіяльності) Посольства України в Російській Федерації щодо невидачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон протиправними підлягають задоволенню.

Що ж до решти позовних вимог в частині зобов»язання Посольства України в Російській Федерації та міністерства закордонних справ України видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон, суд зазначає наступне.

Як уже зазначено судом, згідно до п. 3 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 р. №719-V, особам, що проживають за кордоном і в установленому законодавством порядку набули громадянства України, паспорт оформляється дипломатичними представництвами чи консульськими установами України за кордоном.

Між тим, як йдеться у Протоколі про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, Україна і Російська Федерація погодились встановити дипломатичні відносини та обмінятися дипломатичними представництвами на рівні Посольств.

А відтак, позовна вимога в частині зобов»язання міністерства закордонних справ України видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон, на думку суду, є такою, що не відповідає наведеним вище законодавчим положенням, а тому задоволенню не підлягає.

Що ж до зобов»язання Посольства України в Російській Федерації видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон, то зазначена позовна вимога є передчасною, адже, як пояснено у наявних у справі письмових запереченнях, Посольством України в Російській Федерації призупинено провадження по заяві позивача від про оформлення паспорту громадянина для виїзду за кордон. Тобто фактично дана заява відповідачем - 2 по суті залишилась не розглянутою.

Тому, виходячи із наведених обставини, з урахуванням при цьому вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача в даному випадку, на переконання суду, є зобов»язання Посольства України в Російській Федерації розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати дії (бездіяльність) Посольства України в Російській Федерації щодо невидачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон протиправними.

3. Зобов»язати Посольство України в Російській Федерації розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон з урахуванням висновків суду у даній справі.

4. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Посольства України в Російській Федерації.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді: В.А. Кузьменко

А.Б. Федорчук