Справа № 568/701/16-а
Суддя: Бірук В. О.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №568/701/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

В складі:

головуючого судді: Бірука В.О.

при секретарі: Дмитришин О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Радивилівському районі Рівненської області про визнання нечинним рішення субєкта владних повноважень та зобовязання його прийняти рішення і вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Радивилівському районі Рівненської області в якому просить визнати неправомірними та протиправними дії відповідача, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату йому пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру», починаючи із 01.01.2016 року, виходячи із 90 відсотків від середньомісячної (чинної) заробітної плати, відповідно до довідки прокуратури Рівненської області №18-436 від 29 липня 2016 року без обмеження максимального розміру такої пенсії, зобовязати управління Пенсійного фонду України у Радивилівському районі Рівненської області здійснити йому перерахунок та виплату пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру» починаючи із 01.01.2016 року, виходячи із 90 відсотків від середньомісячної (чинної) заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Рівненської області від 29 липня 2016 року №18-436 без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати, безстроково.

В обгрунтування позову посилається на те, що він перебуваючи з 01 листопада 2006 року на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Радивилівському районі Рівненської області по досягненню 20-річного стажу роботи отримує пенсію за вислугою років, згідно положень Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01 грудня 2015 року працівникам органів прокуратури підвищено заробітну плату на 25 відсотків, в тому числі за посадою, з якої позивачу призначалася пенсія. У звязку з цим у нього виникло право на перерахунок призначеної пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

03 серпня 2016 року він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області, де перебуває на пенсійному обліку, із заявою про проведення перерахунку раніше призначеної йому пенсії за вислугу років та надав довідку прокуратури Рівненської області №18-436 від 29 липня 2016 року про суму заробітної плати станом на 01 грудня 2015 року на посаді прокурора Радивилівського району Рівненської області на якій він працював на момент призначення пенсії.

Листом за №27/с/05-06 від 15.08.2016 року управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області повідомило позивача про відмову у проведенні перерахунку пенсії, пославшись на відсутність для того підстав, а саме, на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, згідно якому з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вважає, що дії управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі щодо відмови у перерахунку йому пенсії за вислугу років є протиправними, оскільки суттєво обмежують його ОСОБА_2 права та значно погіршують його матеріальний стан, при наявності законних підстав для збільшення розміру пенсії, а позиція відповідача ґрунтується на невірному трактуванні норм матеріального права.

На його думку, доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки положення зазначеної ними правової норми поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. При цьому, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосуються порядку призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Одночасно вважає, що аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права з даного питання міститься зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10.12.2013 р. №21-348а13, 17.12.2013 р. №21-445а13.

Статтею 8 ОСОБА_3 України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу, а Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Відповідно до ч.2 ст.19 ОСОБА_3 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Статтею 46 ОСОБА_3 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

У статті 22 ОСОБА_3 України зазначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 ОСОБА_3 України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 своєї Постанови від 19 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» розяснив, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_3 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_3 України і чинними законами прав і свобод.

На обгрунтування своєї позиції зазначив, що згідно з частиною 1 ст.50-1 Закону України №1789-XII «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001 року чинній на момент призначення йому пенсії) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Його пенсія починаючи з 01 листопада 2006 року обчислювалась із 90 відсотків заробітної плати, виходячи з наявного 20-річного стажу вислуги років.

Відповідно до вимог ч.13 ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Таким чином, держава взяла на себе обовязок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Згідно з ч.18 ст.50-1 Закону №1789 призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Вимоги частин 12, 17 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-XII, які були чинними на момент призначення мені пенсії передбачали, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у звязку з підвищенням заробітних плат відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Таким чином вважає, що станом на момент призначення йому пенсії законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія згідно Закону України «Про прокуратуру», на її перерахунок у разі підвищення заробітних плат відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою ОСОБА_3 України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_3 України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо (рішення ОСОБА_2 Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року за № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях ОСОБА_2 Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави, повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення. (Рішення № 5-рп/2002).

З цього вбачається, що у рішеннях ОСОБА_2 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Позивач звернув увагу суду і на те, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 10.12.2013 р. (справа №21-348а13), від 17.12.2013р. (справа №21-445а13), від 06.10.2015 р. (справа №21-2432а15) дійшла правових висновків про те, що виходячи із висловленого у рішеннях ОСОБА_2 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

ОСОБА_2 Суд України рішенням від 11.10.2005 року №8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також, ОСОБА_2 Суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

За вимогами ст.ст.2, 4 Закону України «Про ОСОБА_2 Суд України», завданням ОСОБА_2 Суду України є гарантування ОСОБА_3 України як Основного Закону держави на всій території України. Діяльність ОСОБА_2 Суду України ґрунтується на принципах верховенства права, повного і всебічного розгляду справ та обґрунтованості прийнятих ним рішень. А згідно ст.69 даного Закону, рішення і висновки ОСОБА_2 Суду України є обовязковими до виконання.

Позивач зауважує, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі Закон № 3668-VI), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. При цьому слід зазначити, що абзацом першим пункту 2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI було встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Обмежень максимального розміру пенсії на час її призначення не було встановлено для прокурорсько-слідчих працівників, як Законом України «Про прокуратуру» так і чинним на той момент пенсійним законодавством.

Тому вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, оскільки внесені Законом №3668-VI зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Частинами 13, 20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року, які діяли на час звернення позивача за перерахунком пенсії передбачено, що пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. На даний час зазначені умови і порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

Отже вважає, що чинним на момент звернення до Радивилівського районного управління Пенсійного фонду України законодавством передбачено можливість перерахунку раніше призначених пенсій, а відтак встановлене право особи, яка отримує відповідно до законодавства про прокуратуру пенсію за вислугу років, на її перерахунок за певних умов та в порядку, які на даний час Кабінетом Міністрів України не визначені, що є порушенням Закону починаючи з січня 2015року.

Норми ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-XII, які безпосередньо визначали умови перерахунку пенсії, були виключені із цього Закону, а питання визначення умов та порядку перерахунку таких пенсій віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України з набранням чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII (набрав чинності 1 січня 2015року).

Пунктом 16 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» цього Закону зобовязано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом, тобто до кінця січня 2015 року, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

За таких обставин, на час спірних правовідносин вважає, що має право на перерахунок пенсії відповідно до умов та в порядку, які повинні були бути визначені Кабінетом Міністрів України із січня 2015 року, однак не прийняті до моменту його звернення за перерахунком пенсії та розгляду справи в суді. Відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій працівникам органів прокуратури, не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії. Право на перерахунок пенсії, яке позивач набув за ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року при її призначенні, збереглося за ним і на час набрання чинності ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, яка вступила в дію з 15.07.2015 року.

На думку позивача, перерахунок і виплата пенсії йому повинні бути проведені починаючи з 01.01.2016 р., так як за правилами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення йому пенсії) було передбачено, що перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, які тягнуть за собою зміну розміру пенсії, якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. На даний час це передбачено ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Оскільки постанова Кабінету Міністрів України №1013, на підставі якої позивач набув права на збільшення розміру пенсії, прийнята 09.12.2015 року, а тому відповідний перерахунок має бути здійснений саме з 01.01.2016 року, а не починаючи з місяця, у якому він звернувся із заявою про перерахунок.

Позивач в судовому засіданні показав, що управління Пенсійного Фонду України в Радивилівському районі Рівненської області у відмові йому в перерахунку пенсії вказало, що відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про прокуратуру».

Крім того показав, що оскільки Закон України №213-VIII від 02.03.2015 року, яким керувався відповідач при відмові йому у перерахунку пенсії набрав чинності 1 червня 2015року, а натомість з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року, яким врегульовано питання пенсійного забезпечення та перерахунку пенсій працівників прокуратури, а саме ст.86. Норми ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури набрали чинності 15.07.2015 року, тобто після 01.06.2015 року. Тому вважає, що відмова у проведенні перерахунку йому пенсії є неправомірною, а дії відповідача є протиправними.

Вважає, що даний висновок не протирічить розясненням частини 3 пункту 2 ППВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» з якого вбачається, що у разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. Право на перерахунок пенсії працівників прокуратури передбачено ч.13 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року. Отже, право на перерахунок пенсії, яке позивач набув за ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, при її призначенні, збереглося за ним і на час набрання чинності ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, тобто з 15.07.2015 року.

Окрім того, позивач ствердив, що не пропустив шестимісячного строку звернення з адміністративним позовом до суду, як зазначає відповідач у своєму письмовому запереченні від 08.09.2016 року за №1323/09, оскільки з моменту коли він дізнався про порушення його прав і до моменту звернення за захистом порушених прав до Радивилівського районного суду, не пройшло й одного місяця. Оскільки 29 липня 2016 року він отримав довідку з прокуратури Рівненської області №18-436, а 03.08.2016 року звернувся з заявою до управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі із заявою про проведення перерахунку пенсії, на яку 15.08.2016 року отримав письмову відмову за №27/с/05-06, а 26.08.2016 року звернувся з адміністративним позовом до суду. А тому вважає, що твердження відповідача про порушення ним вимог ст.ст.99, 100 КАСУ є надумані та нічим не підтвердженні. У звязку з чим, в порушення ст.70 КАСУ не можуть бути належним та допустимим доказом по справі.

Разом з тим, в судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги в частині заміни в резолютивній частині позову в пункті 1 слова: «Визнати нечинними дії …» на: «Визнати неправомірними та протиправними дії… ». Також уточнив позовні вимоги в кінці пункту 1 з добавленням слова «безстроково», а решту позовних вимог просив залишити без змін.

Враховуючи наведене, позивач просив його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 позову не визнала з підстав викладених в запереченні від 08.09.2016 року №1323/09 та в задоволенні позову просила відмовити. При цьому показала, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 не повинен проводитись у звязку з тим, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, згідно якому з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та таке інше.

На думку відповідача, адміністративний позов ОСОБА_1 слід залишити без розгляду, через пропущення ним шестимісячного строку на звернення з позовом до суду, чим порушено вимоги ст.ст.99, 100 КАСУ. Також відповідач показала, що управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі не має можливості сплатити судовий збір по справі.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, судом встановлено слідуюче.

Перебуваючи на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугою років з 1 листопада 2006 року, згідно положень Закону України «Про прокуратуру». Пенсія ОСОБА_1, обчислювалась виходячи із 90 відсотків заробітної плати, з врахуванням у нього 20-річного стажу вислуги років, що не заперечувалось відповідачем, а відтак є підставою для звільнення від доказування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01 грудня 2015 року працівникам органів прокуратури підвищено заробітну плату на 25 відсотків, в тому числі за посадою, з якої йому призначалася пенсія. У звязку з цим у позивача виникло право на перерахунок призначеної пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

03 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області, де перебуває на пенсійному обліку, із заявою про проведення перерахунку раніше призначеної йому пенсії за вислугу років та надав довідку прокуратури Рівненської області №18-436 від 29 липня 2016 року про суму заробітної плати станом на 01 грудня 2015 року на посаді прокурора Радивилівського району Рівненської області на якій він працював на момент призначення пенсії.

Листом за № 27/с/05-06 від 15.08.2016 року управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області повідомило його про відмову у проведенні перерахунку пенсії, пославшись на відсутність для того підстав, а саме, на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, згідно якому з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у проведенні перерахунку йому пенсії, 26 серпня 2016 року, позивач звернувся з відповідним адміністративним позовом, за захистом своїх прав до Радивилівського районного суду.

Суд вважає, що висновки управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі, які полягають у відмові в перерахуванні пенсії ОСОБА_1 згідно Закону України «Про прокуратуру» зроблені передчасно та без врахування норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не відповідають рішенням ОСОБА_2 Суду України та постановам Верховного Суду України з даних питань.

Суд зазначає, що з 15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року, яким врегульовано питання пенсійного забезпечення та перерахунку пенсій працівників прокуратури, а саме ст.86.

Суд зауважує, що норми щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури за Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року не могли бути скасовані пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 який вступив у дію з 01 червня 2015 року, оскільки норми Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури набрали чинності 15.07.2015 року, тобто після 01.06.2015 року.

Отже, відмова позивачу у проведенні перерахунку пенсії на підставі п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» є неправомірною, а дії відповідача слід визнати протиправними.

На думку суду даний висновок відповідає розясненням частини 3 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» з якого вбачається, що у разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати розяснення ПВСУ, щомісяця в постанові від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування ОСОБА_3 України при здійсненні правосуддя».

У пунктах 1 та 2 ППВСУ №9 від 01.11.1996 року розяснено, що відповідно до статті 8 ОСОБА_3 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування ОСОБА_3 судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод. При цьому слід мати на увазі, що згідно з ст.22 ОСОБА_3 закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними. Оскільки ОСОБА_3 України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності ОСОБА_3 і в усіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_3 як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на ОСОБА_3, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на момент призначення пенсії) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Судом взято до уваги те, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі Закон № 3668-VI), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. При цьому слід зазначити, що абзацом першим пункту 2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI було встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Обмежень максимального розміру пенсії на час її призначення позивачу (01.11.2006 року) не було встановлено для прокурорсько-слідчих працівників, як Законом України «Про прокуратуру» так і чинним на той момент пенсійним законодавством.

Тому слід вважати, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, оскільки внесені Законом №3668-VI зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Частинами 13, 20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року, які діяли на час звернення позивача за перерахунком пенсії передбачено, що пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. На даний час зазначені умови і порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

Отже на думку суду, чинним на момент звернення позивача до Радивилівського районного управління Пенсійного фонду України законодавством передбачено можливість перерахунку раніше призначених пенсій, а відтак встановлене право особи, яка отримує відповідно до законодавства про прокуратуру пенсію за вислугу років, на її перерахунок за певних умов та в порядку, які на даний час Кабінетом Міністрів України не визначені, що є порушенням Закону починаючи з січня 2015 року.

Норми ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-XII, які безпосередньо визначали умови перерахунку пенсії, були виключені із цього Закону, а питання визначення умов та порядку перерахунку таких пенсій віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України з набранням чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII (набрав чинності 1 січня 2015року).

Пунктом 16 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» цього Закону зобовязано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом, тобто до кінця січня 2015 року, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

На думку суду, за таких обставин, на час спірних правовідносин позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до умов та в порядку, які повинні були бути визначені Кабінетом Міністрів України із січня 2015 року, однак не прийняті до моменту його звернення за перерахунком пенсії та розгляду справи в суді.

Відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій працівникам органів прокуратури, не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Оскільки Кабінетом Міністрів України не вжито заходів на реалізацію вищенаведеної норми, виходячи із вимог ч.1 ст.58 ОСОБА_3 України, відповідно до якої закони та інші нормативноправові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, та статті 22, згідно з якою закріплені ОСОБА_3 України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, позивач має право на перерахунок пенсії у звязку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури зарплати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», на підставі довідки прокуратури Рівненської області від 29 липня 2016 року №18-436 і, що при такому перерахунку мають застосовуватися норми, що визначали умови та порядок перерахунку пенсії, які діяли на момент її призначення для нього.

Суд не погоджується з висновком відповідача про те, що ОСОБА_1 при зверненні з адміністративним позовом до Радивилівського районного суду пропустив шестимісячний строк, чим порушив вимоги ст.ст.99, 100 КАСУ. Оскільки встановлено, що отримавши 29.07.2016 року в прокуратурі Рівненської області довідку №18-436 відповідного зразка, позивач 03 серпня 2016 року письмово звернувся до управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області, де перебуває на обліку, із заявою про проведення перерахунку раніше призначеної йому пенсії за вислугу років. На яку 15.08.2016 року отримав від відповідача письмову відмову в проведенні перерахунку пенсії та 26.08.2016 року звернувся з адміністративним позовом до Радивилівського районного суду. Тобто з моменту коли позивач дізнався про порушення своїх прав не минуло й одного місяця, що підтверджується матеріалами справи.

Тому, твердження відповідача про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 через пропущення ним шестимісячного строку для звернення з адміністративним позовом в суд є надуманими та належним чином не підтвердженими, що не може бути належним та допустимим доказом по справі згідно ст.70 КАСУ.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено ОСОБА_3 та Законами України.

Статтею 8 ОСОБА_3 України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу, а Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Відповідно до ч.2 ст.19 ОСОБА_3 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Статтею 46 ОСОБА_3 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

У статті 22 ОСОБА_3 України зазначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.58 ОСОБА_3 України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до рішення ОСОБА_2 Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

ОСОБА_2 Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою ОСОБА_3 України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_3 України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо (рішення ОСОБА_2 Суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року за № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях ОСОБА_2 Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави, повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення. (Рішення № 5-рп/2002).

З цього вбачається, що у рішеннях ОСОБА_2 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 10.12.2013 р. (справа №21-348а13), від 17.12.2013 р. (справа №21-445а13), від 06.10.2015 р. (справа №21-2432а15) дійшла правових висновків про те, що виходячи із висловленого у рішеннях ОСОБА_2 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

В абзаці третьому пункту 4, абзацах другому, третьому пункту 7 мотивувальної частини свого Рішення від 11 жовтня 2005 року N 8-рп ОСОБА_2 Суд України зазначив, що "... конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8. 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

ОСОБА_2 Суд України в Рішенні від 11 жовтня 2005 року N 8-рп зазначив: «Україні, як соціальній, правовій державі, політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм ОСОБА_3 України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів».

Статтею 64 ОСОБА_3 України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

Відповідно до Розділу 11 ОСОБА_3 України право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується ч.2 ст. 22 ОСОБА_3 України.

Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Аналізуючи категорію «звуження змісту прав і свобод» ОСОБА_2 Суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) констатував: «Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики» (абзаци пятий, шостий пункту 4).

Крім того, ОСОБА_2 Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 року №5- рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) розяснив своє розуміння словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_3 України. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». При цьому ОСОБА_2 Суд України зазначив, що «загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного прав в жодному разі не може бути порушена».

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дій, внесення до них змін і доповнень стосовно закінчених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_2 Суд України вважає скасування або обмеженням цих прав і свобод.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 своєї Постанови від 19 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» розяснив, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_3 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_3 України і чинними законами прав і свобод.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави», а встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Також Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 року №8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

На думку суду, перерахунок і виплата пенсії позивача повинні бути проведені починаючи з 01.01.2016 р., так як за правилами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення мені пенсії) було передбачено, що перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, які тягнуть за собою зміну розміру пенсії, якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. На даний час це передбачено ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Оскільки постанова Кабінету Міністрів України №1013, на підставі якої він набув права на збільшення розміру пенсії, прийнята 09.12.2015 року, а тому відповідний перерахунок має бути здійснений саме з 01.01.2016 року, а не починаючи з місяця, у якому він звернувся із заявою про перерахунок.

Судом враховано судову практику викладену в ухвалі Вищого Адміністративного Суду України від 06.07.2016 року по справі № к/800/15163/16 та апеляційних адміністративних судів з різних областей України долучених позивачем до матеріалів справи, з якої вбачається, що позови даної категорії задовольняються.

В силу ч.2 ст.161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За вимогами ст..ст.2,4 Закону України «Про ОСОБА_2 Суд України», завданням ОСОБА_2 Суду України є гарантування ОСОБА_3 України як Основного Закону держави на всій території України. Діяльність ОСОБА_2 Суду України ґрунтується на принципах верховенства права, повного і всебічного розгляду справ та обґрунтованості прийнятих ним рішень. А згідно ст.69, ч.4 ст.70 даного Закону, рішення і висновки ОСОБА_2 Суду України є обов`язковими до виконання. Невиконання рішень та недодержання рішень ОСОБА_2 Суду України тягнуть за собою відповідальність згідно з законом.

Таким чином, в системі аналізу спірних правовідносин, позивача порушене право на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань, а тому підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі із одночасним відновленням такого права, шляхом зобовязання відповідача вчинити певні дії (перерахувати йому пенсію згідно Закону України «Про прокуратуру», виходячи із 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати, що включена прокуратурою Рівненської області в довідку встановленого зразка від 29.07.2016 року за №18-436 без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати починаючи з 01 січня 2016 року, безстроково).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 19, 21, 22, 24, 58, 64 ОСОБА_3 України, ст.ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року, що діяла станом на листопад 2006 року, 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року, що набрав чинності з 15.07.2015 року, керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8-11, 14, 17, 18, 71, 94, 159, 160-163, 167, 244-2 КАС України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_1 - задовільнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного Фонду України в Радивилівському районі Рівненської області щодо відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків середньомісячної чинної заробітної плати відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», чинного на момент призначення йому пенсії, а також ч.13, ч.20 ст.86 Закону України №1697-VII від 14.10.2014 року «Про прокуратуру», який набрав чинності з 15.07.2015 року та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років виходячи із розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати, відповідно до довідки прокуратури Рівненської області №18-436 від 29.07.2016 року, без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати починаючи з 01.01.2016 року безстроково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп..

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

При неподанні в 10-денний строк апеляційної скарги постанова набирає законної сили по закінченню цього строку, а при поданні апеляційної скарги постанова набирає законної сили по закінченню розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 22 вересня 2016 року.

Суддя: Бірук В.О.