Справа № 152/1152/16-а
Суддя: Строгий І. Л.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1152/16-а
Постанова

іменем України

27 вересня 2016 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

представника позивачів - ОСОБА_6,

представника відповідачів - Войчишена В.І.,

представника третьої особи - Голоднюка В.М.,

третьої особи - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов'язання вчинити дії, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_9, Відділ Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області,

у с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_15(далі - позивачі) звернулись до суду із указаним адміністративним позовом до Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов'язання вчинити дії.

Позов обґрунтований тим, що позивачі звернулись до відповідача з заявами про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

Рішенням № 42 від 2 червня 2016 року 7 сесії 7 скликання Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області відмовлено позивачам у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивачі просять визнати його протиправним і скасувати, зобов'язавши відповідача у місячний строк повторно розглянути клопотання позивачів (учасників бойових дій) про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

У судовому засіданні позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, посилаючись на ті самі обставини, що і у позові.

Позивачі ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідача - Калитинський сільський голова Войчишен В.І. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість.

Третя особа ОСОБА_9 та представник Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області Голоднюк В.М. у судовому засіданні заперечили проти вимоги позивачів, зазначивши, що підстави для їх задоволення відсутні.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

6 травня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до відповідача з заявою як учасник АТО, у якій просив надати йому земельну ділянку, розміром 2 га для ведення особистого фермерського господарства на полі біля бригади (а.с. 13).

15 травня 2015 року ОСОБА_10 звернувся до відповідача як учасник АТО з заявою, у якій просив надати йому земельну ділянку, розміром 2 га для ведення особистого фермерського господарства на полі біля бригади (а.с. 5).

2 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою як учасник АТО, у якій просив надати йому земельну ділянку, розміром 2 га для ведення особистого фермерського господарства на полі біля бригади (а.с. 9).

4 вересня 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_15 звернулись до відповідача як учасники АТО з заявами, у яких просили надати їм земельні ділянки, розміром по 2 га кожному для ведення особистого фермерського господарства на полі біля бригади (а.с. 7, 8, 12, 15).

13 жовтня 2015 року ОСОБА_12 звернувся до відповідача з заявою як учасник АТО, у якій просив надати йому земельну ділянку, розміром 2 га для ведення особистого фермерського господарства на полі біля бригади (а.с. 10).

3 лютого 2016 року ОСОБА_14 звернувся до відповідача з заявою як учасник АТО, у якій просив надати йому земельну ділянку, розміром 2 га для ведення особистого фермерського господарства на полі біля бригади (а.с. 14).

18 травня 2016 року ОСОБА_11 та ОСОБА_13 звернулись до відповідача як учасники АТО з заявами, у яких просили надати їм земельні ділянки, розміром по 2 га кожному для ведення особистого фермерського господарства на полі біля бригади (а.с.6,11).

До зазначених вище заяв позивачі додавали викопіювання із чергового кадастрового плану землекористування, на якому зображено місце розташування бажаної земельної ділянки (а.с. 16).

2 червня 2016 року 7 сесія 7 скликання Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області ухвалила рішення № 42, яким відмовила учасникам бойових дій АТО у наданні земельних ділянок для ведення ОСГ (а.с. 17).

З огляду на установлені обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більше 2,0 гектарів.

Згідно із ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, у ч. 7 ст. 118 ЗК України наведено підстави, за наявності яких, зокрема сільська рада може відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, відмова сільської ради у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших, ніж передбачено у ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав, порушуватиме право особи на отримання у власність земельної ділянки, тобто є протиправною.

Із рішення відповідача від 2 червня 2016 року № 42 вбачається, що підставою для його ухвалення було те, що площа земельної ділянки розміром 20,6775 га, на яку претендують громадяни, знаходиться в межах населеного пункту і знаходиться в оренді ФГ «Вікторія-Агро» с. Калитинка згідно з договором, укладеним 29 грудня 2012 року. Виходячи із цього, відповідно до ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності з 1 січня 2015 року на цю земельну ділянку відсутній план зонування або детальний план територій, відповідно до вимог цього закону, надання земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність забороняється. Зміна цільового призначення земельної ділянки, яке не відповідає детальному плану території забороняється (а.с. 17).

Даючи оцінку зазначеному рішенню, суд зазначає наступне.

Із тексту оскаржуваного рішення не можливо зрозуміти, заяви яких громадян власне були предметом розгляду та кому конкретно із учасників АТО відмовлено у наданні земельних ділянок.

Окрім того, із рішення також не зрозуміло, з яких підстав відмовлено у наданні земельних ділянок, адже перебування земельної ділянки в оренді не є законодавчо визначеною перешкодою для у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Що стосується ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на яку є посилання у рішенні відповідача, то на переконання суду зазначена стаття, як власне і сам Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» не регулює правовідносини, що виникли між позивачами та відповідачем, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

У разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов'язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Отже, норми ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», врегульовують питання надання земельних ділянок виключно під забудову.

Водночас, позивачі, звертаючись до відповідача, просили надати їм земельні ділянки не під забудову, а для ведення особистого селянського господарства, що відповідно не входить до сфери регулювання Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

До того ж, як вбачається із технічної документації на земельну ділянку, на яку претендують позивачі (а.с. 112-149), вона відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а тому ніякої зміни цільового призначення землі, як про це зазначено у оскарженому рішенні не відбудеться.

Згідно зі статтями 19, 55 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтями 152, 155 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 162 КАС України передбачено, що суд може визнати протиправним та скасувати рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час вирішення цього спору, відповідач не доказав належними та допустимими доказами правомірності свого рішення, а тому рішення № 42 від 2 червня 2016 року 7 сесії 7 скликання Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області «Про розгляд заяв про надання земельних ділянок учасникам АТО» слід визнати протиправним та скасувати.

Окрім того, у зв'язку із скасуванням рішення відповідача, останнього належить зобов'язати повторно розглянути заяви позивачів, проте не у місячний строк, як про це просили позивачі, а на найближчій сесії з дня набрання цією постановою законної сили, оскільки, на переконання суду, саме у такий спосіб порушені права позивачів, будуть захищені належним чином.

Отже, з огляду на усе вище викладене, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 2, 11, 69-72, 76, 77, 79, 86, 158-163, 167, КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 42 від 2 червня 2016 року 7 сесії 7 скликання Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області «Про розгляд заяв про надання земельних ділянок учасникам АТО».

Зобов'язати Калитинську сільську раду Шаргородського району Вінницької області на найближчій сесії з дня набрання цією постановою законної сили повторно розглянути клопотання громадян (учасників бойових дій) ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 гектара у власність для ведення селянського господарства на території Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

У іншій частині позову відмовити.

Повний текст постанови виготовлено 30 вересня 2016 року.

Згідно зі статтями 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя І.Л.Строгий