Справа № 206/2940/16-а(2-а/206/60/16)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2016 рокусправа № 206/2940/16-а(2-а/206/60/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2016 року

у справі № 206/2940/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Старшого інспектора БДПС МНП в Донецькій області молодшого лейтенанта ОСОБА_2

про визнання дій протиправними, скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старшого інспектора БДПС МНП в Донецькій області молодшого лейтенанта ОСОБА_2, в якому просив визнати дії старшого інспектора БДПС МНП в Донецькій області молодшого лейтенанта ОСОБА_2 щодо винесення постанови ОСОБА_2 ПС2 № 364082 від 18.05.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП протиправними. Скасувати постанову ОСОБА_2 ПС2 №364082 від 18.05.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу за керування транспортним засобом, який не пройшов обовязковий технічний контроль. Автомобіль позивача відноситься до типу легкового автомобіля з типом кузова фургон - малотонажний, категорії В (легкові автомобілі з повною масою до 3500 кг.), крім того, позивач здійснював поїздку не з метою отримання прибутку, а тому для вказаного автомобіля не потрібен обовязково документ про проходження технічного огляду.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено з огляду на доведення факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, оскільки автомобіль позивача не підпадає під визначений ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» перелік транспортних засобів, які не підлягають обовязковому технічному контролю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована неповним дослідженням всіх обставин справи, що призвело до не вірного вирішення спору по суті. Позивач вважає, що суд першої інстанції не врахував, що автомобіль, яким керував позивач, фактично є легковим, знаходиться в приватній власності і не має будь-якого відношення до вантажоперевезень з комерційних підстав.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином. В письмових запереченнях на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду обґрунтованою та правомірною, наполягає, що автомобіль позивача підлягає обов'язковому технічному контролю, проте такий технічний контроль своєчасно не проведений, чим порушено вимоги п.31.3 «б» Правил дорожнього руху України.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 є власником зареєстрованого 31.07.2014 автомобіля Renault Kengo, державний номер НОМЕР_1, тип «Загальний вантажний фургон малотоннажний-В», 2007 року випуску, повною масою 2070, категорії «В» з кількістю сидячих місць з місцем водія 3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу СХХ 218222 (а. с.6).

18.05.2016 відповідачем - старшим інспектором батальйону Державної патрульної служби в Донецькій області молодшим лейтенантом ОСОБА_2 винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 364082 (а.с.7, 35).

Підставою для прийняття означеної постанови стали наступні обставини: 18.05.2016 о 14 год. 00 хв. на 619 км + 800 метрів автодороги М-14 Одеса-Мелітополь ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Kengo, державний номер НОМЕР_1, який своєчасно не пройшов обовязковий технічний контроль, чим порушено п.31.3(б) Правил дорожнього руху.

За результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відповідач, керуючись ст.ст.33, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. на підставі ч.3 ст.121 КУпАП.

Позивач з постановою у справі про адміністративне правопорушення від 18.05.2016 серії ПС2 №364082 ознайомлений, копію постанови отримав 18.05.2016 (а.с.7).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі,: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.3 ст.254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

У відповідності до п.1 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р.III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п.1 р.IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч.3 ст.121 КУпАП.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення позову в частині оскарження дій відповідача щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення від 18.05.2016 серії ПС2 №364082.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дії суб'єкта владних повноважень є такими, які порушують права і свободи особи, якщо відповідні дії не повинні вчинятись таким суб'єктом щодо цієї особи, виходячи з наданої йому компетенції.

В даному випадку дії інспектора поліції щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», наведеною вище Інструкцією № 1395. Відтак вчинення інспектором поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення суб'єкта владних повноважень - постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними.

Стосовно суті прийнятої відповідачем постанови від 18.05.2016 серії ПС2 №364082 у справі про адміністративне правопорушення колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням, наведеним у статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В даному випадку спірним є питання щодо наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, а саме: керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, і яке є підставою для накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

До висновку про порушення відповідачем наведених норм відповідач дійшов з огляду на приписи ст.35 Закону України «Про дорожній рух» та встановлений ним факт, що автомобіль, яким керував позивач, є вантажним фургоном малотоннажним.

За позицією же позивача на його транспортний засіб вимога щодо обовязкового проходження технічного контролю не розповсюджується.

Відповідно до п.31.3(б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.93 №3353-ХІІ (в редакції на момент виникнення спірних відносин) обов'язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання даної норми Кабінетом Міністрів України винесено Постанову від 30.01.2012 № 137, якою затверджений Порядок проведення обовязкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів.

Відповідно до п.1 даного Порядку № 137 вказаний Порядок визначає процедуру проведення обовязкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Згідно положень п.3 Порядку № 137 періодичність проходження обовязкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

В свою чергу у пп.15 п.2 Порядку № 137 визначено: транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами-підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку, за винятком транспортних засобів, що експлуатуються на умовах лізингу.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні погодився з доводами відповідача, що автомобіль позивача підлягає обовязковому технічного контролю відповідно до ст.35 Закону України «Про дорожній рух», оскільки за даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 218222 автомобіль ОСОБА_1 - це загальний вантажний фургон малотоннажний, 2007 року випуску, тобто вантажний автомобіль з терміном експлуатації більше двох років.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

За визначеннями, наведеними у Законі України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (в редакції на момент виникнення спірних відносин):

автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;

автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев'ять з місцем водія включно.

У п.3 Положенні про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 08.05.93 № 340 (в редакції на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на певні категорії, серед яких категорії:

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів).

З аналізу даної норми випливає, що автомобіль, яким керував позивач, - автомобіль Renault Kengo, державний номер НОМЕР_1, типу фургон малотоннажний-В, 2007 року випуску, повною масою 2070, підпадає під категорію транспортного засобу легковий, тому у разі невикористання його з метою отримання прибутку, обовязковому технічному контролю не підлягає.

З наявних в матеріалах справи доказів в їх сукупності не вбачається, відповідачем також не встановлено, що вказаний автомобіль позивача експлуатувався з метою отримання прибутку, як це визначено у пп.15 п.2 Порядку № 137.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає помилковим висновок відповідача, що автомобіль ОСОБА_1 підлягає обовязковому технічного контролю, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності на підставі ч.3 ст.121 КУпАП.

Отже, позовна вимога про скасування постанови серії ПС2 № 364082 від 18.05.2016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП підлягає задоволенню.

Водночас, з огляду на відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до вказаної норми відсутність події і складу адміністративного правопорушення є обставиною, за якою провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, невірно застосував норми права, що відповідно до ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 4 серпня 2016 року у справі № 206/2940/16-а скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 №364082 від 18.05.2016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за ч.3 ст.121 КУпАП закрити.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко

Згідно з оригіналом

Помічник судді А.О. Зайцева