Справа № 819/34/16
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/34/16

26 вересня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

при секретарі судового засідання Хребетко І.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідачів Осядач Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, Теребовлянської місцевої прокуратури про визнання дій протиправними, скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Тернопільської області, Теребовлянської місцевої прокуратури, у якому, з врахуванням зміни позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо організації і проведення безпідставного звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури;

- скасувати наказ прокурора Тернопільської області №1263-к від 16.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури;

- зобов'язати керівника прокуратури Тернопільської області негайно поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури та запропонувати (адміністративну) посаду відповідно до рейтингового списку та інших переваг згідно ЗУ «Про прокуратуру» та КЗпП України;

- зобов'язати керівника Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області призначити ОСОБА_1 на адміністративну посаду Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області передбачену п.п. 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про прокуратуру".

- визнати незаконним запис в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури.

- зобов'язати прокуратуру Тернопільської області здійснити перерахунок посадового окладу та інших виплат з 15 липня 2015 року по 16 грудня 2015 року, а також: виплату ОСОБА_1 заробітної плати; виплат для вирішення соціально-побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення; здійснити розрахунок за дні не відбутої відпустки, що складає 26 календарних днів із урахуванням вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року;

- стягнути з прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 не виплачену заробітну плату з 15 липня 2015 року по 16 грудня 2015 року у розмірі 317286,40 грн. (триста сімнадцять тисяч двісті вісімдесят шість гривень сорок копійок); суму за 26 календарних днів не відбутої відпустки, що складає 22601,22 грн. (двадцять дві тисячі шістсот одна гривня тридцять дві копійки).

- стягнути з прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 грудня 2015 року до дня поновлення на роботі.

- стягнути з прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача, в сумі 10000,00 (десять тисяч) гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що пройшовши чотирирівневий конкурс кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах 17 листопада 2015 року він посів 10 місце у рейтинговому списку, однак йому не запропонували жодної адміністративної посади і наказом № 1263-к від 16 грудня 2015 року звільнили з посади прокурора прокуратури Козівського району та з органів прокуратури у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Тернопільської області відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.51 Закону України « Про прокуратуру» та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, хоча осіб, які в результаті чотирирівневого конкурсу посіли нижчі місця, призначено на посади в органах прокуратури Тернопільської області. Просить врахувати, що одночасно з ліквідацією 6 прокуратур у прокуратурі області та Теребовлянської прокуратури, утворено ряд нових підрозділів, які виконують такі ж функції, як і ліквідовані прокуратури. Також, не враховане його переважне право залишення на роботі, оскільки з 2005 року він працював в органах прокуратури, упродовж останнього року до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Питання щодо наявності переваг залишення на роботі відповідачем взагалі не розглядалось, та при наявності вакантних посад - вони не пропонувались, порушено вимоги ст.ст. 40, 40-2 Кодексу законів про працю У країни (надалі КзПП України). Таким чином вважає, що він повинен бути поновлений на попередній роботі. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про прокуратуру», встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, що запроваджується поетапно та з 1 липня 2015 року становить 10 мінімальних заробітних плат, однак з 15 липня по 16 грудня 2015 року йому нараховувався оклад у розмірі 1 мінімальної заробітної плати, тому просить стягнути 317286 грн. 40 коп. належних виплат за цей період, виходячи із розміру ново встановлених окладів. Також вважає, що з ним не проведено розрахунок за 26 календарних днів не відбутої відпустки, що складає, виходячи із розміру нового окладу, 22601 грн. 22 коп. Просить стягнути 10000,00 грн. моральної шкоди з прокуратури Тернопільської області, оскільки звільненням з органів прокуратури йому спричинили моральні страждання, так як принижена його ділова репутація.

Представник відповідачів прокуратури Тернопільської області та Теребовлянської місцевої прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, пояснила, що наказ Генерального прокурора України № 91ш від 23 вересня 2015 року зумовив зміни в організації праці в органах прокуратури Тернопільської області, оскільки це призвело до ліквідації штатних одиниць районних (міської) прокуратур внаслідок виключення штатних розписів цих прокуратур, змін у структурі органів прокуратури області та утворення нових посад. ОСОБА_1 належним чином повідомлено про можливе звільнення. Просить врахувати, що Львівською конкурсною комісією від 07 грудня 2015 року та 14 грудня 2015 року, позивач на зайняття жодної із адміністративних посад у Теребовлянській місцевій прокуратурі Тернопільської області рекомендований не був, а у рейтинговому списку на зайняття посад прокурорів Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_1 зайняв 27 місце, а штатних одиниць було лише 19, відтак позивач не міг бути призначеним на посаду, оскільки в рейтинговому списку він посів значно нижче місце від 19. Щодо проведення відповідних перерахувань виплат позивачу, зазначила, що на час звільнення позивача з роботи, та й на даний час заробітна плата працівника органів прокуратури здійснюється з урахуванням посадових окладів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», а не ст.81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 14 жовтня 2014 року, в межах фонду заробітної плати, а тому вважає, що при звільненні проведений повний розрахунок з позивачем, заборгованість по заробітній платі та з витрат на відрядження відсутня. Також позивачем не наведено жодних доказів нанесення йому моральної шкоди діями прокуратури Тернопільської області чи Теребовлянської місцевої прокуратури.

Суд, заслухавши в судовому засіданні позивача, представника відповідачів, встановив наступні факти.

26.10.2005 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в органи прокуратури Тернопільської області, на підставі наказу прокурора Тернопільської області №519-к від 26.10.2005 р., що підтверджується записом у трудовій книжці АХ№502968.

08.06.2012 року позивач призначений на посаду прокурора прокуратури Козівського району, звільнивши з посади помічника прокурора Козівського району на підставі наказу №344-квід 08.06.2012 року.

23 вересня 2015 року Генеральною прокуратурою України виданий наказ №91ш на виконання вимог ст.ст.7,12 та п.1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» закону України від 14.10.2014 р. №1697-VІІ «Про прокуратуру», яким, керуючись ст.ст.9,14 та пп.6 п.5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» вказаного закону, а також Переліку і територіальною юрисдикцією місцевих та військових прокуратур, визначених у Додатку до цього Закону, у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Тернопільської області, виключивши штатний розпис в тому числі і прокуратури Козівського району, та встановлено у штатному розписі Козівського відділу Теребовлянської місцевої прокуратури чотири одиниці, з яких начальник відділу - 1, прокурор - 2, спеціаліст першої категорії - 1.

29 вересня 2015 року ОСОБА_1 попереджено про можливе звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру») у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року.

20.07.2015 року наказом Генерального прокурора України №98 затверджено порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури та порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників.

Позивач ОСОБА_1 прийняв участь у чотирирівневому відкритому конкурсі на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників (надалі - конкурс), прийнявши його умови.

За результатами конкурсу, відповідно до протоколу засідання Львівської конкурсної комісії від 17.11.2015 р., затверджено рейтинговий список із шістнадцяти кандидатів на зайняття адміністративних посад у Теребовлянській місцевій прокуратури Тернопільської області, у якому ОСОБА_1 зайняв 10 місце. При цьому суду зазначає, що позивач ОСОБА_1 не був рекомендований на зайняття жодної із адміністративних посад Теребовлянської місцевої прокуратури.

10.12.2015 року скеровано рейтинговий список кандидатів на зайняття посад прокурорів Теребовлянської місцевої прокуратури, у якому ОСОБА_1 зайняв 27 місце. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 не призначений на посаду прокурора.

Не погодившись з висновками Львівської конкурсної комісії з проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адмінпосади у місцевих прокуратурах ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення даної комісії. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 року у справі №819/127/16 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду керуючись ст.ст.99-100 КАС України. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 р. у справі №876/2766/16 ухвала Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 року у справі №819/127/16 залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.07.2016 року у справі №К/800/17375/16 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 року у справі №819/127/16 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 р. у справі №876/2766/16. Таким чином, судом встановлено, що висновки Львівської конкурсної комісії з проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адмінпосади у місцевих прокуратурах у встановленому законом порядку не були визнані протиправними та не скасовані.

16 грудня 2015 року прокуратурою Тернопільської області винесений наказ за №1263-к, яким відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.11 та пп.4 п.5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 юриста 1 класу звільнено з 16.12.2015 року з посади прокурора прокуратури Козівського району, та з органів прокуратури у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Тернопільської області відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.51 Закону України « Про прокуратуру» та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, зазначивши підставою наказ Генерального прокурора України від 23.09.2015 р. №91ш та рейтинговий список Львівського регіонального центру.

Не погодившись з даним наказом ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини врегульовуються Законом України від 14.10.2014 р. №1697-VII "Про прокуратуру", КЗпП України. При цьому суд враховує, що пріоритетними є норми спеціального закону. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадку, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У розумінні п.15 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Оскільки позивач ОСОБА_1 на день звільнення обіймав посаду прокурора прокуратури Козівського району прокуратури Тернопільської області, відповідно, суд встановив, що він проходив публічну службу в органах прокуратури. Стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури на день його звільнення становить 10 років 01 місяць 20 днів.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон України №1697).

Вказаним законом визначено, що з 15 грудня 2015 року припиняється функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворення у системі органів прокуратури України місцевих прокуратур, перелік і територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

На виконання вимог Закону наказом Генерального прокурора України №91ш від 23.09.2015 внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Тернопільської області, затверджено штатний розпис 18 місцевих прокуратур та у зв'язку з цим з 15.12.2015 року скорочено усі посади прокурорів міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур області, у тому числі посаду прокурора прокуратури Козівського району, яку обіймав позивач.

У штатному розписі місцевих прокуратур Тернопільської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України встановлено 132,5 одиниць з відповідним фондом заробітної плати, з них для Теребовлянської місцевої прокуратури 23 прокурора, в тому числі 3 прокурори в Козівському відділі.

Відповідно до ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Згідно ч.3 вказаної статті, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як встановлено, 25.09.2015 позивача на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України ознайомлено із попередженням про звільнення. При цьому суд встановив, що зі змісту вказаного попередження вбачається, що відповідач вказав позивачу на його можливе, а не обов'язкове (безальтернативне), наступне звільнення у зв'язку з внесенням змін до структури та штатного розпису прокуратури Тернопільської області щодо ліквідації підпорядкованих їй прокуратур районного рівня та затвердження штатних розписів новоутворених місцевих прокуратур з 14.12.2015, яке відбудеться у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі.

Суд наголошує, що Законом України №1697 "Про прокуратуру" запроваджено ряд принципово нових підходів до питань призначення на посади прокурорів місцевої прокуратури, основою якого є якісне оновлення керівного та кадрового складу.

У пп. "в" пп.1 п.5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону №1697 визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Тобто, прокурори, які працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, в разі успішного проходження ними тестування будуть призначені на посади у новоутворених місцевих прокуратурах.

На виконання вимог п.5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру", з метою кадрового наповнення місцевих прокуратур, Генеральним прокурором України видано наказ №98 від 20.07.2015 "Про затвердження Порядків проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах" (далі - Порядок №98).

Відповідно до п.1.2 Порядку №98 на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Відповідно до п.9.1. Порядку рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності.

Разом з тим, п.3.16. Порядку вказує, що на підставі відомостей про результати тестування, робоча група регіонального центру формує рейтинговий список, форма якого наведена у додатку 2 Порядку, по кожній місцевій прокуратурі окремо.

За вимогами п.3.18. Порядку рейтинговий список кандидатів оприлюднюється на офіційному Веб-сайті відповідної регіональної прокуратури після закінчення тестування.

За результатами конкурсу, відповідно до протоколу засідання Львівської конкурсної комісії від 17.11.2015 р., затверджено рейтинговий список із шістнадцяти кандидатів на зайняття адміністративних посад у Теребовлянській місцевій прокуратури Тернопільської області, у якому ОСОБА_1 зайняв 10 місце. При цьому суду зазначає, що позивач ОСОБА_1 не був рекомендований на зайняття жодної із адміністративних посад Теребовлянської місцевої прокуратури.

За результатами проходження тестування, згідно рейтингового списку Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області, ОСОБА_1 отримано підсумковий бал - 100,66, у зв'язку з чим, він перебував на 27 місці у рейтинговому списку.

Не погодившись з висновками Львівської конкурсної комісії з проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адмінпосади у місцевих прокуратурах ОСОБА_1 звернувся суду, однак, у встановленому законом порядку дані висновки не були визнані протиправними та не скасовані.

При цьому, як вже зазначалося, відповідно до наказу Генерального прокурора України №91ш від 23.09.2015, штатна чисельність прокурорів Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області становить 23 одиниці.

Тобто, призначення на посади прокурорів Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області здійснювалось в межах визначеної штатної чисельності (23 посад) за результатами проходження кандидатами успішного тестування відповідно до сформованого рейтингу.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1, який перебував на 27 місці у рейтинговому списку, не міг претендувати на посаду прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Згідно п.9 ч.1 ст.51 Закону України " Про прокуратуру" прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

В разі перетворення одного структурного підрозділу особи публічного права в інший або його перепрофілювання звільнення зі служби може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, а звільнення у зв'язку з ліквідацією можливе у разі, коли ліквідується юридична особа, а не її структурний підрозділ.

Крім того, суд враховує, що приписи п.1 ч.1 ст.16 Закону визначають, що незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

При цьому згідно ч.3 ст.16 Закону, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Отже, саме Законом №1697 передбачаються підстави для припинення повноважень прокурора, а, відтак, норми останнього в частині, зокрема, звільнення прокурора є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів.

Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки орган прокуратури, в якому працював позивач, реорганізований, усі штатні посади цієї прокуратури є ліквідованими, а можливість працевлаштування в новоутвореній місцевій прокуратурі виключається у зв'язку з неуспішним проходженням тестування, звільнення ОСОБА_1 із займаної посади ґрунтується на вимогах закону, а позовні вимоги щодо визнання протиправними дії посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо організації і проведення безпідставного звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури, скасування наказу прокурора Тернопільської області №1263-к від 16.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури, визнання незаконним запису в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Отже, оскільки позовні вимоги про зобов'язання керівника прокуратури Тернопільської області негайно поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури та запропонувати (адміністративну) посаду відповідно до рейтингового списку та інших переваг згідно ЗУ «Про прокуратуру» та КЗпП України, зобов'язання керівника Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області призначити ОСОБА_1 на адміністративну посаду Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області передбачену п.п. 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про прокуратуру" та стягнення з прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 грудня 2015 року до дня поновлення на роботі, є похідними від вимог щодо визнання протиправними дії посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо організації і проведення безпідставного звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури, скасування наказу прокурора Тернопільської області №1263-к від 16.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури, визнання незаконним запису в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури, які визнані судом необґрунтованими, відтак, вони також не підлягають задоволенню.

Стаж роботи позивача ОСОБА_1 в органах прокуратури станом на день звільнення становив 10 років 01 місяць 20 днів (з 26.10.2005 призначений на посаду помічника прокурора Козівського району по 16.12.2015 звільнено з посади прокурора прокуратури Козівського району), у своїй позовній вимозі ОСОБА_1 просить здійснити розрахунок за дні не відбутої відпустки, що складає 26 календарних днів.

До 15.07.2015 року порядок надання і використання відпусток прокурорами було врегульовано статтею 49 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ., відповідно до якої прокурорам і слідчим прокуратури надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів. Атестованим працівникам прокуратури, які мають стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю:

після 10 років - 5 календарних днів,

після 15 років - 10 календарних днів,

після 20 років - 15 календарних днів.

Згідно із статтею 82 КЗпП України, до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховуються: час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу); час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому надавалося матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за винятком відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому не виплачувалася заробітна плата у порядку, визначеному статтями 25 і 26 Закону України «Про відпустки», за винятком відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку; час навчання з відривом від виробництва тривалістю менше 10 місяців на денних відділеннях професійно-технічних навчальних закладів; час навчання новим професіям (спеціальностям) осіб, звільнених у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників та інші періоди роботи, передбачені законодавством.

До стажу роботи, що дає право на щорічні додаткові відпустки, зараховуються: час фактичної роботи із шкідливими, важкими умовами або з особливим характером праці, якщо працівник зайнятий у цих умовах не менше половини тривалості робочого дня, встановленої для працівників даного виробництва, цеху, професії або посади; час щорічних основної та додаткових відпусток за роботу із шкідливими, важкими умовами і за особливий характер праці; час роботи вагітних жінок, переведених на підставі медичного висновку на легшу роботу, на якій вони не зазнають впливу несприятливих виробничих факторів.

Таким чином, до стажу роботи позивача ОСОБА_1, які давали йому право на відпустку у період з 26.10.2014 по 25.10.2015 враховано період його роботи в органах прокуратури Тернопільської області (з 26.10.2005 по 25.10.2015), відтак за даний відпрацьований період, ОСОБА_1 мав право на 30 календарних днів щорічної основної відпустки, з яких, як вбачається із матеріалів справи, ним використано 19 календарних днів, а за 11 календарних днів виплачено грошову компенсацію при звільненні.

Суд звертає увагу на те, що оскільки, у позивача ОСОБА_1 був відсутній стаж роботи в органах прокуратури тривалістю понад 10 років, отже права на додаткову оплачувану відпустку, передбачену статтею 46 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ та (або) статтею 82 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ за відпрацьований період з 26.10.2014 по 25.10.2015 ОСОБА_1 ще не набув.

Після 15.07.2015 і на даний час порядок надання відпустки прокурорам визначено статтею 82 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ,відповідно до якої прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Враховуючи викладене, починаючи з 26.10.2015 ОСОБА_1 мав право на щорічну оплачувану відпустку тривалістю 30 календарних днів та додаткову оплачувану відпустку тривалістю 15 календарних днів, разом 45 календарних днів, однак, оскільки позивач звільнений з органів прокуратури до закінчення повного робочого року (до 25.10.2016), відтак станом на 16.12.2015 він мав право на 7 календарних днів відпустки.

Суд звертає увагу нате, що відповідно до довідки від 20 січня 2016 року № 18/14-вих-16 за підписом начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку-головного бухгалтера прокуратури області, з ОСОБА_1 при звільненні проведено повний розрахунок з усіх належних йому виплат та заборгованість відсутня.

При цьому суд враховує, що за платіжним дорученням № 1183 від 26 вересня 2016 року позивачу перераховано 426 грн. 42 коп. компенсації за 2 дні невикористаної відпустки.

Щодо зобов'язання прокуратури Тернопільської області здійснити перерахунок посадового окладу та інших виплат з 15 липня 2015 року по 16 грудня 2015 року, із урахуванням вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, суду зазначає наступне.

Згідно з ч.3 ст.81 Закону України "Про прокуратуру", посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури, встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Виходячи з норм Закону, під час роботи в органах прокуратури оклад позивача повинен складати 10 мінімальних заробітних плат починаючи з 15.07.2015 і до 16.12.2015, на що і він посилається, обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині.

Разом з тим, відповідно до ст.ст.8, 13 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Обсяг витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" установлено, що Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік, а також, що норми і положення ст.81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", як спеціальний Закон, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надає повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №763 від 30.09.2015р., визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури. Так, додатком №4 до Постанови посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури складає 2310-2690 грн.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що прокуратура Тернопільської області не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі, а відтак позовна вимога про зобов'язання прокуратури Тернопільської області здійснити перерахунок посадового окладу та інших виплат з 15 липня 2015 року по 16 грудня 2015 року, а також: виплату ОСОБА_1 заробітної плати; виплат для вирішення соціально-побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення; здійснити розрахунок за дні не відбутої відпустки, що складає 26 календарних днів із урахуванням вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року не підлягає до задоволення.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року (справа №21-1726а16) та від 13 липня 2016 (справа №21-1488а16).

Оскільки, позовна вимога про стягнення з прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 не виплачену заробітну плату з 15 липня 2015 року по 16 грудня 2015 року у розмірі 317 286,40 грн. (триста сімнадцять тисяч двісті вісімдесят шість гривень сорок копійок); суму за 26 календарних днів не відбутої відпустки, що складає 22601,22 грн. (двадцять дві тисячі шістсот одна гривня тридцять дві копійки) є похідною від вимоги про зобов'язання прокуратури Тернопільської області здійснити перерахунок посадового окладу та інших виплат з 15 липня 2015 року по 16 грудня 2015 року, а також: виплату ОСОБА_1 заробітної плати; виплат для вирішення соціально-побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення; здійснити розрахунок за дні не відбутої відпустки, що складає 26 календарних днів із урахуванням вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, яка визнана судом необґрунтованою та підстави для задоволення якої у суду відсутні, вона також не підлягає задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення з прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача, в сумі 10000,00 гривень, суд зазначає, що така вимога також не підлягає до задоволення, оскільки є похідною від позовних вимог щодо визнання протиправними дій посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо організації і проведення безпідставного звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури та скасування наказу прокурора Тернопільської області №1263-к від 16.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури, які судом визнані безпідставними та відмовлено у їх задоволенні. Крім того, позивачем не наведено переконливих доказів отримання моральної шкоди внаслідок звільнення з органів прокуратури.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача позивачем не представлено, а судом таких доказів не здобуто, в зв'язку з чим суд приходить до переконання, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, Теребовлянської місцевої прокуратури про визнання дій протиправними, скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29.09.2016 року.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.