Справа № 2а-8517/10/1270
Суддя: К.Ю. Широка
Дата ухвалення: 2010-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2010 рокуСєвєродонецькСправа № 2а-8517/10/1270

Луганський окружний адміністративний суд у скаді:

Головуючого судді Широкої К.Ю.

Суддів: Солоніченко О.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Смішливої І.М.,

за участю представників сторін:

позивача: не зявився

представника відповідача Державної судової адміністрації України: ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3 фінансів України: не зявився,

представник відповідача Державного казначейства України: не зявився,

представник відповідача ОСОБА_4 управління Державної судової адміністрації в

Луганській області: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луганську адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_3 фінансів України, Державного казначейства України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та щомісячного грошового утримання,-

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2010 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_5 до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_3 фінансів України, Державного казначейства України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області (далі ТУ ДСА в Луганській області) в якому позивач просила суд визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 Фінансів України, Державної судової адміністрації країни щодо недостатнього фінансування витрат на виплату заробітної плати і щомісячного грошового утримання; визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, ТУ ДСА в Луганській області в частині не визначення правильного розміру заробітної плати і щомісячного грошового утримання та не приведення їх розміру у відповідність з постановою Кабінету Міністрів України з 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та ст. 44 Закону України «Про статус суддів», зобовязати ТУ ДСА в Луганській області нарахувати починаючи з 01 січня 2006 року заборгованість по заробітній платі виходячи з посадового окладу, визначеного на рівні 9 мінімальних заробітних плат, з урахуванням щорічного поетапного збільшення розміру мінімальної заробітної плати, передбаченого законами про ОСОБА_6 бюджет України, а ОСОБА_6 судову адміністрацію виплатити з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначейству України, МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, заборгованість по заробітній платі; зобовязати ТУ ДСА в Луганській області нарахувати починаючи з 01 січня 2006 року заборгованість по щомісячному грошовому утриманню, виходячи з розміру перерахованої заробітної плати, а ОСОБА_6 судову адміністрацію України виплатити з єдиного рахунку Державного бюджету України 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, заборгованість по щомісячному грошовому утриманню; зобовязати ОСОБА_3 Фінансів України профінансувати витрати на виплату заборгованості із заробітної плати і щомісячного грошового утримання за період з 01 січня 2006 року та на виплату самої заробітної плати і щомісячного грошового утримання у розмірі, встановленому ст. 44 Закону України «Про статус суддів» та Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячного грошового утримання суддів».

В обґрунтування позову зазначила, що з 21 червня 1982 року вона працювала на посаді судді Первомайського міського суду Луганської області. 22 червня 1987 року згідно Наказу відділу юстиції Ворошиловградського облвиконкому № 48 від 24.06.1987 р. призначена головою Первомайського місцевого суду і працює на цій посаді до теперішнього часу. 20 квітня 2000 р. обрано суддею безстроково.

Питання виплати заробітної плати суддям регулюються ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року зі змінами ,згідно якої заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

03 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 865 «Про оплату праці суддів» якою підвищено суддям посадові оклади пропорційно до окладів голів названих судів та було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками, визначено умови преміювання, однак набрання чинності цієї постанови було визначено на майбутнє з 01 січня 2006 року.

Кабінетом Міністрів України 30 червня 2005 року прийнято постанову № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступників Голови Верховного Суду України», котрими надано зворотну дію в часі набрання їх чинності з 1 червня 2005 року. В порушення нормативів перерахунок розміру окладів іншим суддям з 1 червня 2005 року на підставі цієї Постанови проведено не було. Починаючи з 1 січня 2008 року, було змінено порядок нарахування щомісячної надбавки за вислугу років, замість її визначення у відсотках до загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи (частина четверта статті 44 Закону України «Про статус суддів») вона обчислювалася у тих самих відсотках, але від посадового окладу судді.

Починаючи з 01 січня 2006 року з урахуванням положень вказаних Постанов Кабінету Міністрів України, позивачу було перераховано розмір заробітної плати, оклад було встановлено виходячи з мінімальної заробітної плати у розмірі 332 грн., і у подальшому, незважаючи на те що, мінімальний розмір заробітної плати на законодавчому рівні щорічно поетапно збільшувався і на 01 січня 2010 року вже становив 869 грн., з 01 квітня 2010 року 884 грн., посадовий оклад усупереч вимогам Закону України «Про статус суддів» та схемам посадових окладів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання сіддів», де розміри посадових окладів визначено в залежності від мінімальної заробітної плати, не перераховувався до теперішнього часу і становить 2988 грн.

Тобто, щорічне поетапне збільшення розміру мінімальної заробітної плати, що передбачається законами про ОСОБА_6 бюджет України, не призводить до збільшення розміру заробітної плати суддів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2008 визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 р. № 865» та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». Вказане судове рішення є чинним, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року постанову залишено без змін.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року № 2а-84/2007 р. також визнано протиправним і скасовано п. 4-1 Постанови КМ України № 865, ця постанова також набрала законної сили і є чинною.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України «Про ОСОБА_6 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і; 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України «Про ОСОБА_6 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про ОСОБА_6 бюджет України) від 22 травня 2008 року справа № 1-28/2008, № 10-рп/2008, у числі інших положення пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про ОСОБА_6 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», де містяться положення стосовно оплати праці суддів, визнано неконституційним. Таким чином, позивач вважає, що є всі підстави для перерахунку його заробітної плати у відповідності із нормами діючого законодавства.

У судове засідання позивач не зявився, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Державної судової адміністрації України та Територіального управління державної судової адміністрації в Луганській області у судове засідання не зявилися, про дату, місце та час слухання справи були повідомлені належним чином, від них надійшло заперечення на позовну заяву, в яких зазначили, що постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 було внесено зміни до постанови КМУ від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці суддів», де п. 4-1 було передбачено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Дане положення було передбачено актом (постановою) Кабінету Міністрів України, а тому ОСОБА_6 судова адміністрація України своїми актами не могла провести відповідні зміни по нарахуванню заробітної плати суддям в залежності від збільшуваних розмірів мінімальної заробітної плати. Позивач отримує заробітну плату, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., згідно штатних розписів посадових окладів у межах бюджетних асигнувань. Кошториси на відповідні бюджетні роки подавалися згідно норм постанови Кабінету Міністрів від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до якої не внесені зміни у звязку з прийнятими судовими рішеннями. Постанова КМУ не скасована, тому ДСА та ТУ ДСА в Луганській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач посилається, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України.

Представник відповідача ОСОБА_3 фінансів України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заперечення на адміністративний позов від 30 листопада 2010 року, в яких посилається, що видатки, передбачені в Державному бюджеті України на оплату праці суддів, були фактично здійсненні ОСОБА_6 казначейством України на 100% від плану. З 1 січня 2003 року до 01 січня 2011 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання суддів загальної юрисдикції, є ОСОБА_6 судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду. Крім того, посилається на пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом згідно ст. 99 КАС України. Просив у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 фінансів України відмовити, справу розглянути без участі його представника.

Представник відповідача Державного казначейства України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заперечення на адміністративний позов від 29 листопада 2010, зі змісту яких вбачається, що відповідно до статей 120, 126 Закону України «Про судоустрій України» та Положення про ОСОБА_6 судову адміністрацію України, затвердженого Указом Президента України від 03.03.2003 № 182/2003, ОСОБА_6 судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника коштів державного бюджету України щодо матеріального забезпечення діяльності судів, фінансового забезпечення суддів. Тобто, ОСОБА_6 судово адміністрація України, як самостійний розпорядник коштів, повинна здійснювати розподіл цих коштів за напрямками. Відповідач вважає, що він не має права встановлювати чи змінювати видатки Державного бюджету. ОСОБА_6 казначейство України, як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, прав та охоронюваних законом інтересів позивача не порушувало, тому правових підстав вирішувати питання щодо взаємовідносин між позивачем та ОСОБА_6 казначейством України немає. На підставі вищевикладеного, просив в задоволенні позову відмовити та розглянути справу без участі його представника.

Заслухавши пояснення представника відповідача Державної судової адміністрації України та ТУ ДСА в Луганській області, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог з таких підстав.

ОСОБА_5 займає посаду судді з 21 червня 1982 року, 22 червня 1987 року згідно Наказу відділу юстиції Ворошиловградського облвиконкому № 48 від 24.06.1987 р. призначена головою Первомайського місцевого суду і працює на цій посаді до теперішнього часу. 20 квітня 2000 р. обрано суддею безстроково.

Висновком кваліфікаційної комісії суддів загальних судів від 16 травня 1995 року ОСОБА_5 присвоєно другий кваліфікаційний клас судді.

Закон України «Про статус суддів» № 2862-XII від 15 грудня 1992 року ( далі Закон № 2862-XII ) визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно Конституцією України та законами України, якими гарантовано незалежність і недоторканість суддів (частина перша статті 126 Конституції України). А згідно з частиною першою статті 130 Основного Закону, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Закріплюючи на найвищому конституційному рівні гарантії незалежності і недоторканості суддів, які є втіленням і носіями судової влади, конституція України надає можливість судовій владі діяти самостійно і незалежно від законодавчої чи виконавчої влади.

Зазначені функції держави, в межах визначених відповідними нормативними актами, покладені на відповідачів: ОСОБА_6 судову адміністрацію України, ОСОБА_3 фінансів України, ОСОБА_4 управління Державної судової адміністрації в Луганській області.

Відповідно до ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області розмір посадового окладу голови суду встановлено виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гр. і в подальшому при підвищені мінімальної заробітної плати перерахунок не проводився відповідно до Постанови КМУ № 1243 від 21.12.2005.

З врахуванням статусу позивача судді районного суду, як професійного судді, якому гарантовано належне фінансове та матеріально-технічне забезпечення (ч. 1 ст. 130 Конституції України, ст. 3 Закону № № 2862-XII), держава взяла на себе обовязок забезпечити реалізацію цих гарантій, а тому вони не можуть бути звужені або скасовані іншими нормативними актами (ч. 3ст. 22 Конституції України). При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображають відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права.

Невідємними елементами статусу суддів є матеріальне та соціальнепобутове забезпечення, в тому числі і заробітна плата суддів (ст.ст. 42-45 Закону України «Про статус суддів»). А тому невиплата, або зменшення розміру заробітної плати, свідчить про скасування, або звуження змісту і обсягу гарантій незалежності і недоторканості суддів та порушення конституційних гарантій, закріплених Основним Законом України.

Гарантії самостійності судів і незалежності суддів забезпечують особливий порядок фінансування та організаційне забезпечення діяльності судів, встановлених законом (пункт 7 ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» від 07.02.2002 р. № 3018-III, частини 3 ст. 3 Закону № 2862-XII). Реалізація належного фінансового забезпечення судів та виплати суддям гарантованої державою заробітної плати .повязана з діяльністю центральних органів виконавчої влади: Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_3 фінансів України, ОСОБА_6 судовою адміністрацією України, ОСОБА_6 казначейством України та судом в якому працює суддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання виплати заробітної плати суддям регулюються ст. 44 Закону України «Про статус суддів», згідно якої заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

При цьому ч.2 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», у редакції, яка діяла на 1 червня 2005 року, передбачено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу, також посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя, гарантований мінімальний посадовий оклад судді не може бути меншим встановленого статтею 44 цього Закону в співвідношенні до окладу Голови Верховного Суду України.

Частиною 4 цієї статті в тій же редакції, також встановлено, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки 10 відсотків, понад 5 років 15, понад 10 років 20, понад 15 років 25, понад 20 років 30, понад 25 років 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Розмір інших складових заробітної плати встановлювався відповідними постановами Кабінету Міністрів України та Указами Президента України.

Кабінетом Міністрів України 03 вересня 2005 року прийнято постанову № 865 «Про оплату праці суддів», якою підвищено суддям посадові оклади пропорційно до окладів голів названих судів, та було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками, визначено умови преміювання, однак набрання чинності цієї постанови визначено на майбутнє з 1 січня 2006 року.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України з питань оплати праці суддів № 865 від 3 вересня 2005 року в основу посадового окладу судді покладено розмір мінімальної заробітної плати.

Однак у подальшому, Постановами Кабінету Міністрів України № 1243 від 21 грудня 2005 року «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» та № 1310 від 31 грудня 2005 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від З вересня 2005 року № 865», внесено зміни до зазначеної вище постанови КМУ № 865, та її доповнено п. 4-1, яким встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1243 «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865» та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 встановлено, що Кабінет Міністрів України, в порушення п. 14 ст. 92 Конституції України, вийшов за межі своєї компетенції та перебрав на себе функцію законодавця щодо встановлення розмірів посадових окладів суддів, поставивши в залежність виплату заробітної плати суддям від розмірів мінімальної заробітної плати, з одночасною забороною їх перерахування, чим допустився обмеження гарантій незалежності і недоторканості суддів.

Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 набрала законної сили 19 серпня 2009 року після її перегляду в апеляційному порядку, (ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009) що відповідає положенням ч. 3 ст. 254 КАС України, є обовязковою для виконання.

Наслідком визнання незаконним нормативно-правового акту є втрата ним чинності з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Такий висновок суду ґрунтується на системному аналізі положень ст. 152 Конституції України, відповідно до якої Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

А від так, суд приходить до висновку, що з моменту втрати чинності пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», яке мало місце 19 серпня 2009 року, відповідачі ОСОБА_6 судова адміністрація України та ОСОБА_4 управління Державної судової адміністрації в Луганській області, міністерство фінансів України зобовязані були застосувати Постанову КМУ № 865 в первісній редакції.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даному випадку суд вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача у справі необхідно вирішити питання про визнання неправомірною бездіяльності відповідачів щодо не проведення перерахунку заробітної плати та грошового утримання, неприйняття заходів з повного фінансування.

Вирішуючи спір, суд звертає увагу, що конституційні норми зобовязують органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі закону, тобто у своїй діяльності повинні приймати такі рішення, які не суперечать чинному законодавству, а їх управлінські функції не повинні виходити за межі закону. Зокрема, Конституція України встановлює для субєкта владних повноважень спосіб діяльності, передбачений Конституцією та законами України, а також визначає сферу його компетенції, тобто яким чином здійснюються дії, спрямовані на реалізацію владних повноважень, які повинні спиратися тільки на компетенційні права і обовязки, а тому використовувати у своїй діяльності тільки ті засоби, форми і прийоми, які передбачені законом. Всі органи державної влади, органи місцевого самоврядування та посадові особи повинні діяти в межах повноважень визначених і встановлених у законодавчих актах.

ОСОБА_6 в особі державних органів здійснює політику відповідно до принципу законності. Тому дотримання принципу законності є обовязком для центральних органів виконавчої влади, інших державних органів, їх посадових осіб, які зобовязанні діяти лише на підставі, у порядку, у спосіб та в межах своєї компетенції, оскільки підзаконні нормативно-правові акти стосуються безпосередніх виконавців вимог нормативно-правових актів посадових осіб, а також підприємств, установ та організацій (незалежно від форм власності) та громадян.

Виходячи з визначення терміну «Законність», суд зазначає, що це комплексне поняття, яке тісно повязане з терміном «закон» та охоплює сфери діяльності від прийняття норм закону до їх реалізації.

Таким чином, реалізації державою певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, в особі субєктів владних повноважень є «гарантією стабільності суспільних відносин» між державними органами і громадянами, породжуючи при цьому у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп.

Обовязковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, Конституції та законів України, як право на судовий захист.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у тому числі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, враховуючи норми п.1 ч.1 ст. 17 КАС України, бездіяльність субєктів владних повноважень проявляється у їх пасивній поведінці, тобто в не вчиненні дії, яка має вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Тобто з моменту втрати чинності пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», яке мало місце 19 серпня 2009 року, відповідачі ОСОБА_6 судова адміністрація України, ОСОБА_4 управління Державної судової адміністрації в Луганській області, ОСОБА_3 фінансів України зобовязані були застосовувати Постанову № 865 в первісній редакції.

Статтею 55 Закону України «Про ОСОБА_6 бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 № 835-VI передбачено розміри мінімальних заробітних плат на 2009 рік. Так, станом на 1 липня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати становив 630 грн., з 1 жовтня 2009 року -650 грн.

Відповідно до Закону України від 20 жовтня 2009 року № 1646-VI «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», який спрямований на встановлення розміру прожиткового мінімум та мінімальної заробітної плати, що забезпечить належний соціальний захист кожного громадянина України у період фінансово-економічної кризи, розмір мінімальної заробітної плати з 1 листопада 2009 року становить 744 грн., а з 1 січня 2010 року встановлено на рівні 869 грн.

Саме виходячи з таких розмірів мінімальної заробітної плати повинен був розрахуватись посадовий оклад позивача починаючи з 19 серпня2009 року.

Таким чином, невиплата позивачеві заробітної плати, розрахованої з посадового окладу, починаючи з 19 серпня 2009 року є звуженням його природного права на отримання належної заробітної плати від держави як конституційної гарантії, повязаного з одночасним порушенням державою конституційної гарантії недоторканості судді, втручанням виконавчої влади у виключну сферу судової влади, що порушує фундаментальний принцип поділу влади, як демократичної організації держави в розумінні ст. 6 Конституції України.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачів на те, що нарахування та виплата позивачу заробітної плати, повинна здійснюватись починаючи з 19 серпня 2009 року до того часу, коли відповідним законодавчим актом не буде змінено порядок нарахування заробітної плати суддям.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» при досягненні суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Враховуючи, що розмір щомісячного довічного грошового утримання прямо залежить від заробітної плати, яку отримує позивач, то позовні вимоги щодо його перерахунку підлягають задоволенню лише за періоди, коли заробітна плата судді не відповідала законодавчо встановленому рівню, а саме на суму недоплаченого посадового окладу, визначених законодавством, з 19 серпня 2009 року.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України, від 21.12.2005, № 1232, якою затверджено «Положення про ОСОБА_6 казначейство України», ОСОБА_6 казначейство України (далі - Казначейство) є урядовим органом державного управління, що діє у складі Мінфіну і йому підпорядковується. Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Мінфіну та цим Положенням. Відповідно до пункту 3 основними завданнями Казначейства є зокрема: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобовязань та проведенні платежів за цими зобовязаннями. . Казначейство відповідно до покладених на нього завдань: провадить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування; здійснює розподіл коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, а також між рівнями місцевих бюджетів відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і перерахування розподілених коштів за незалежністю.

Згідно зі статтею 9.1. Наказу ОСОБА_3 фінансів України від 30.05.2007, № 662 «Про затвердження Порядку взаємодії ОСОБА_3 фінансів України як головного розпорядника коштів державного бюджету та відповідальних виконавців бюджетних програм на всіх стадіях бюджетного процесу», ОСОБА_6 казначейство України готує та затверджує розпорядження про виділення коштів головним розпорядникам і в установленому порядку повідомляє головному розпоряднику коштів (у розрізі відповідальних виконавців)розмір виділених сум.

Суд вважає, що не здійснення перерахунку коштів позивачеві фактично є відмовою державного органу у реалізації позивачу його права, яка обумовлена юридичною значущістю та негативними наслідками для заявника, оскільки не надає і не визнає за собою субєктивного права позивача на реалізацію конституційної гарантії та охоронюваних правовідносин з приводу отримання від держави соціальних послуг, а також реалізації особою свого абсолютного права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання вимог п.2 ст.71 КАС України відповідачами не надано суду достатніх, беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності.

Таким чином, приймаючи до уваги, що обовязковість рішень суду є конституційною засадою судочинства, передбаченою Конституцією України та відтвореною у нормах Кодексу адміністративного судочинства України, в порушення вимог ст. 129 Конституції України та ст.ст.7, 14 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_6 судовою адміністрацією України, ОСОБА_3 фінансів України, ОСОБА_4 управління Державної судової адміністрації в Луганській області не було своєчасно здійснено відповідного перерахунку посадового окладу та грошового забезпечення позивачу, оскільки нарахування заробітної плати та грошового утримання здійснювалось на підставі скасованого пункту Постанови Кабінету Міністрів України № 865.

За таких обставин суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача до Державної судової адміністрації України, міністерства фінансів України, ТУ ДСА в Луганській області є частково обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в частині визнанні протиправної бездіяльності вказаних відповідачів з 19.08.2009 та зобовязання провести перерахунок заробітної плати та грошового забезпечення позивача з 19.08.2009.

З системного аналізу обовязків Державного казначейства України вбачається його обовязок перерахувати на рахунок 1-го відповідача належні позивачу кошти із Державного бюджету. За загальної бездіяльності Державної судової адміністрації України, ОСОБА_3 фінансів України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області, які не прийняли відповідних дій щодо перерахунку заробітної плати позивача, у Державного казначейства України не було передбачених діючим законодавством підстав для перерахунку спірних коштів.

Суд спростовує посилання відповідачів на відсутність коштів необхідних для виплати позивачу посадового окладу та грошового забезпечення виходячи із 9 розмірів мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день проведення виплати, оскільки зазначеними відповідачами не виконувались покладені нормативними актами обовязки щодо належного фінансування професійного судді, як складової частини його незалежності.

Згідно статті 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Керуючись статтею 11 КАСУ, для повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийте за межі позовних вимог та при винесенні рішення врахувати процентну надбавку за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас по день винесення постанови (згідно довідки ТУ ДСА України).

Суд не погоджується з клопотанням відповідачів про пропущення позивачем річного строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, як загального строку подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду про стягнення на його користь невиплаченої суми заборгованості по заробітній платі, що належить до обовязкових виплат, та щомісячного грошового утримання відповідно до вимог законодавства відповідно до Закону України «Про статус суддів».

Суд звертає увагу, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2ст.233 КЗпП).

Отже, загальний строк подання адміністративного позову для захисту прав, свобод та інтересів особи, який становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, встановлений ч. 1 ст. 99 КАС України, до даних правовідносин не застосовується.

Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає, що, оскільки, судове рішення ухвалене на користь особи, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або з відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З врахуванням ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 18, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області щодо не проведення перерахунку заробітної плати та щомісячного грошового утримання ОСОБА_5 з 19.08.2009 року з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 в редакції станом на 31.12.2005, та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу та щомісячного грошового утримання ОСОБА_5 із зазначенням розміру заробітної плати та щомісячного грошового утримання виходячи із 9 мінімальних заробітних плат встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Визнати неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати та щомісячного грошового утримання ОСОБА_5 з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу та щомісячного грошового утримання в розмірі 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_3 фінансів України, щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати та щомісячного грошового утримання ОСОБА_5 з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Зобовязати ОСОБА_4 управління Державної судової адміністрації в Луганській області провести перерахунок ОСОБА_5 з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат по день винесення постанови. Після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обовязкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу.

Зобовязати ОСОБА_4 управління Державної судової адміністрації в Луганській області донарахувати та виплатити ОСОБА_5 щомісячне грошове утримання з донарахованих сум заробітної плати.

Зобовязати ОСОБА_3 фінансів України профінансувати вказані виплати.

Зобовязати ОСОБА_6 судову адміністрацію України виділити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Луганській області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплат недоплаченої ОСОБА_5 з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведених виплат з 19.08.2009 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 1, 70грн. (одна грн. 70 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається пртягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частин постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини 2 статті 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні. Постанову у повному обсязі складено та підписано 10.12.2010

Головуючий суддя ОСОБА_7
Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_8