Справа № 820/3780/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
28 вересня 2016 р. № 820/3780/16
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Зінченко А.В.,
При секретарі Абоян І.І.
За участі представників сторін:
Позивача Гончаренко В.О.
представника Позивача Сосонського І.В.
представника Відповідача Новікова В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд визнати бездіяльність відповідача неправомірною та зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є батьком військовослужбовця, який загинув під час виконання службових обов`язків в зоні проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей. Позивач звернувся до Харківського обласного військового комісаріату з заявою та пакетом документів для отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця. По теперішній час відповідач не надав позивачу вказаного посвідчення, у зв`язку із чим останній звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов.
Представник відповідача в судове засідання прибув, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд у задоволенні позову відмовити.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи.
Позивач, ОСОБА_1 , є батьком військовослужбовця, ОСОБА_2 , який загинув під час виконання службових обов`язків в зоні проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.07.2014 року та лікарським свідоцтвом про смерть № 378/ЛЕ9 від 25.07.2014 року.
Так, 09.06.2016 року позивач звернувся до Харківського обласного військового комісаріату з заявою, в якій просив видати посвідчення члена сім`ї військовослужбовця.
Листом №1634/ВСЗ від 21.07.2016 року Харківський обласний військовий комісаріат повідомив позивачу, що вищевказану заяву було розглянуто та надано витяг з протоколу засідання комісії від 06.07.2016 року № 16 для відома.
Зі змісту витягу з протоколу засідання комісії від 06.07.2016 року № 16 судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу у наданні йому статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби та у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, оскільки, відповідно до п. 6 ст. 18 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач не надав документ, що засвідчує те, що він знаходився на утриманні сина військовослужбовця.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 1 вказаного Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - інваліди з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» установлено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками N 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.
Наказом Міністерства Оборони України № 937 від 31.12.2014 року затверджено Інструкцію з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, згідно п. 4.16 якої вбачається, що членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".
Суд, дослідивши копію витягу з протоколу засідання комісії від 06.07.2016 року № 16, встановив, що позивачем разом із заявою про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця були надані наступні документи: копія паспорту серії НОМЕР_2 та ідентифікаційного коду, копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 26.07.2014 року, копія лікарського свідоцтва про смерть № 378/ЛЕ9 від 25.07.2014 року, копія витягу з наказу про виключення зі списків особового складу частини, копія витягу з послужного списку особової справи № 1369 молодшого сержанта ОСОБА_2 , копія посвідчення члена сім`ї загиблого серія НОМЕР_4 .
Проте, враховуючи положення ч. 6 ст. 18 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачем не було надано ані відповідачу, ані суду під час розгляду даної адміністративної справи, будь-яких доказів про те, що він, як батько померлого сина військовослужбовця, перебував на його утриманні.
Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем не надано обґрунтованих доказів протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови у наданні йому статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби, також відсутні підстави для зобов`язання відповідача видати відповідне посвідчення, а тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.
Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 71, 94, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.
Постанова в повному обсязі виготовлена 03 жовтня 2016 року.

Суддя А.В. Зінченко