Справа № 805/2491/16-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 р. Справа № 805/2491/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

ухвалено у нарадчій кімнаті

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку про зобов'язання зняти арешт зі всього рухомого майна, що належить позивачу /а.с.4-9/.

Позовна заява обґрунтована тим, що закінчивши виконавче провадження, державним виконавцем порушено вимоги статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» не скасовано арешт накладений в межах виконавчого провадження.

Просить суд зняти арешт зі всього рухомого майна, що належить ОСОБА_1, накладного постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Прядкіна О.В. від 09 квітня 2014 року в межах виконавчого провадження №41939395, шляхом вилучення з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження №14301675.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі/а.с.25/.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав суду письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що йому невідомо з яких саме підстав було завершено виконавче провадження, а тому він не може зняти арешт з майна позивача, порушуючи діючи норми законодавства, зокрема Закон України «Про запобігання корупції», оскільки дії представника відповідача щодо зняття арешту з майна боржника безпідставно тягнуть за собою кримінальну відповідальність. Просив суд відмовити у задоволенні позову та розглянути справу без його участі /а.с.35/.

Відповідно до вимог ст.181 та ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, зважаючи на відсутність визначених ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України перешкод для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання по справі не здійснюється.

Щодо визнання судом причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними, суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо поважності/неповажності причин пропуску позивачем строку звернення до суду суд виходить з того, що обмеження законодавцем строку на звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин.

Частинами 1, 4 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Не маючи змоги звернутись до суду із позовом в межах визначеного законом строку з обставин, які є непереборними та не залежать від волевиявлення позивача, особа позбавляється можливості реалізувати своє право на судовий захист своїх прав, у той час як законодавець не має на меті позбавити позивача права на звернення до суду.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема з п.п. 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1, громадянин України, проживає за адресою: вул. Тарасівська, 3, кім. 54, м. Харків, 61068, ІПН /а.с.10,11/.

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку - є органом державної влади, що здійснює примусове виконання рішень. Згідно Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України. Органом державної виконавчої служби, зокрема, є районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

У зв'язку із проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, Відділ державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку вимушений був переїхати та перереєструватись у м. Слов'янську Донецької області. Всі виконавчі провадження, які були завершені та знаходились в архіві відділу не збереглись. Крім того у Відділі державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку звільнились працівники, у зв'язку із чим представництво здійснює Слов'янській відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

На підставі Постанови Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.02.2016 року «Щодо утворення виконавчих груп при органах державної виконавчої служби» представництво та функції щодо виконання виконавчих проваджень покладено на Слов'янській відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Правовідносини, що виникли при розгляді даної справи регулюються Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження"

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" , примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

28.03.2016 р. за вих. № 210 позивачем отримано відповідь на заяву від 19.02.2016 р., за підписом Керівника виконавчої групи Відділу державної виконавчої служби, згідно якої позивача повідомлено,що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень ( далі ЄДРВП 41939395) на виконанні у відділі державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку перебував виконавчий лист № 2/259/144/2013, виданий 06.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 завершено. Повернутий без виконання 06.02.2014 р. ( ар.с.16)

Позивачем на адресу Відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку направлено звернення громадянина, де позивач просив Державного виконавця надати певну інформацію та зняти арешт з усього рухомого майна, що був накладений у виконавчому проваджені (ар.с.14-15).

Відповідно до Витягу Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, наданого представником відповідача вбачається, що 06 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження ВП №41939395 за виконавчим листом №2/259/144/2013 виданим Куйбишевським районним судом м. Донецька.

На дату формування витягу 22.09.2016 р. виконавчий лист повернено без виконання, стан виконавчого провадження-завершено./а.с.36/

Згідно з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 02 серпня 2016 року №50050422 вбачається, що 11 квітня 2014 року за №14301675 зареєстровано обтяження рухомого майна ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 на підставі постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Прядкіна О.В. від 09 квітня 2014 року у виконавчому провадженні №41939395 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Об'єкт обтяження все рухоме майно-заборонено відчужувати/а.с.17/.

Інформацією, що міститься у витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, наданого представником відповідача підтверджено, що виконавчий лист №2/259/144/2013 виданий Куйбишевським районним судом м. Донецька повернуто без виконання, а виконавче провадження завершено/а.с.36/

Як з'ясовано протягом розгляду справи арешт було накладено в тому числі і на належний позивачу транспортний засіб-автомобіль марки MAZDA CX 7 АН 2082 В1, свідоцтво про реєстрацію САО 474605 від 13.12.2012року.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки

В силу ст. 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч. 4 ст. 57 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця від 09.04.2014 ВП №41939395 накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику - ОСОБА_1, про що 11.04.2014 року внесено відповідний запис №14301675 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В той же час, стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначає вичерпний перелік підстав зняття арешту з майна. Так, частиною 1 вказаної статті встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з цього арешту.

Відповідно до ч. 2 цієї статті у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно ч. 3 даної статті з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Відповідно до ч. 5 цієї статті у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Суд враховує ту обставину, що згідно витягу виконавче провадження №14301675 завершено, виконавчий лист № 2/259/144/2013 повернуто без виконання.

На час розгляду даної справи виконавчий документ повторно до органів державної виконавчої служби для примусового виконання не пред'являвся, цю обставину підтвердив і представник відповідача.

Тобто, аналізуючи, викладене вище суд дійшов висновку, що відділом державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку не виконано вимоги ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не знято арешт, накладений на нерухоме майно боржника.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надані суду належні та допустимі докази, які підтверджують виконання останнім своїх обов'язків, щодо здійснення всіх необхідних заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, у зв'язку із поверненням виконавчого листа.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що наявність на даний час накладеного арешту на все рухоме майно, що належить боржнику - ОСОБА_1, перешкоджає правам позивача як власнику даного майна.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. 2, ст. 7-15, ст. 71, ст. 72, ст. 86, ст. 94, ст. 122-154, ст. 158-163, ст. 167, ст.181,ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати арешт рухомого майна, накладений ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку, шляхом вилучення з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження №14301675 щодо арешту всього рухомого майна, який внесено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за ВП №41939395, прийнятої 09.04.2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Прядкіна О.В..

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 551,20(п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок)грн.

Постанову ухвалено у порядку письмового провадження 22 вересня 2016 року.

Повний текст постанови складено та підписано 27 вересня 2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.