Справа № 815/4428/16
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4428/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про визнання протиправною відмови в передачі за належністю звернення від 27.07.2016 року, зобовязання передати за належністю звернення від 27.07.2016 року та стягнення моральної шкоди у розмірі 23530 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.07.2016 року він подав до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області повідомлення про відмову лікаря- онколога поліклініки КУ «ІМЦЛ» у наданні медичної допомоги. 18.08.2016 року позивач отримав лист, яким на його думку, всупереч вимог ст..7 Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що суд не має повноважень для вирішення порушеного у зверненні питання. Також позивач вважає, що голова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області порушив ст.125 Конституції України, чим завдав позивачу моральних страждань, оскільки унеможливив функціювання його особистості на конституційних засадах.

Повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи позивач до судового засідання не зявився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи відповідач участь уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, про поважність причини неявки суд не сповістив.

З урахуванням зазначених обставин, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Керуючись ч.6 ст.128 КАС України, оскільки до суду не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, та враховуючи наявність підстав для розгляду справи в судовому засіданні, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Суд встановив, що 27.07.2016 року позивач звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з заявою, в якій, з огляду на відмову лікаря онколога поліклініки КУ «ІМЦЛ» у наданні медичної допомоги, та зважаючи на брехню про рекомендації та записи в амбулаторній картці, що вона міститься у доданому, просив вчинити заходів з метою притягнення до відповідальності осіб, що вчинили дії, які підпадають під ознаки ст.139 КК України.

На лист ОСОБА_1 від 27.07.2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області листом № 5/4/2016 від 16.08.2016 року повідомив, що викладені у листі факти та вимоги не відносяться до повноважень суду, а також було рекомендовано звернутися до органів поліції або прокуратури для встановлення факту вчинення злочину, у звязку з чим повернув ОСОБА_1 його звернення.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про звернення громадян», законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Статтею 7 Закону України «Про звернення громадян» закріплено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно з ч.3 ст.8 Закону України «Про звернення громадян», рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про звернення громадян», дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Отже, з огляду на зміст заяви ОСОБА_1, та беручи до уваги те, що у даній заяві позивач просив притягнути винних осіб до відповідальності за ознаками ст.139 Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку, що порядок звернення з такою заявою та її розгляд врегульований Кримінально-процесуальним кодексом України, а не Законом України «Про звернення громадян».

Так, відповідно до ст. 1 Кримінально-процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Частиною 1 ст. 4 КПК України встановлено, що Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч.1 статті 38 КПК України, органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є:

1) слідчі підрозділи:

а) органів Національної поліції;

б) органів безпеки;

в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства;

г) органів державного бюро розслідувань;

2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов'язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною 1 ст. 60 КПК України передбачено, що заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Частиною 4 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов'язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Частинами 1 та 2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом. Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

Системний аналіз зазначених норм Кримінально-процесуального кодексу України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає суду підстави для висновку про те, що розгляд заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення знаходиться поза межами компетенції органів судової влади, і такими повноваженнями наділені органи державної влади, уповноважені розпочати досудове розслідування, перелік яких наведено у частині 1 статті 38 КПК України.

Таким чином, відповідач, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 27.11.2016 року правомірно повідомив заявника про те, що розгляд такої заяви не відноситься до повноважень суду та цілком обґрунтовано рекомендував позивачу звернутися до органів поліції або прокуратури для встановлення факту злочину.

Тому в задоволенні вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача передати за належністю його звернення від 27.07.2016 року належить відмовити.

Крім того, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про зобовязання відповідача передати за належністю його звернення від 27.07.2016 року, оскільки, як встановлено судом вище, дана заява фактично є заявою про вчинення кримінального правопорушення, на порядок розгляду якої, відповідно до ст. 12 Закону України «Про звернення громадян», не поширюється дія цього Закону, а Кримінально-процесуальним кодексом України такий обовязок на відповідача не покладено.

Відповідно до положень ст. 125 Конституції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації. Найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції є Верховний Суд України. Вищими судовими органами спеціалізованих судів є відповідні вищі суди. Відповідно до закону діють апеляційні та місцеві суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

За змістом ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов'язання відповідача передати за належністю його звернення від 27.07.2016 року не підлягає задоволенню як безпідставна та необгрунтована.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.1167 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З огляду на положення ст.1167 ЦК України, з урахуванням положень ст.ст.1173, 1174 ЦК України, доводи позивача про моральні страждання через начебто порушення головою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ст.125 Конституції України, що унеможливлює функціювання його особистості на конституційних засадах - суд вважає безпідставними, оскільки відповідач під час розгляду заяви позивача від 27.07.2016 року діяв правомірно, незаконних дій чи бездіяльності відносно позивача не допускав, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Окрім вищевикладеного, слід зазначити, що позивач не вказав у позові, які конкретно моральні та фізичні страждання завдані йому діями відповідача (посадової особи відповідача), з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, і якими доказами це підтверджується.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6- 9, 11, 71, 86, 94, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Андрухів