Справа № 2-а-4539/11/0202
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-4539/11/0202

Головуючий у 1-й інстанції: Гуцол В.І.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

29 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

секретар судового засідання: Бондаренко С.А.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача: Петровської В.В.,

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка+" на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 21 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області, товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+", комунальне підприємство "Флор-сервіс", ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 21 липня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+" подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

28 вересня 2016 року на адресу суду надійшло електронне повідомлення (вх. 11546/16) від представника апелянта щодо перенесення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції ознайомившись з даним клопотанням представника апелянта вважає, що воно є неаргументованим та безпідставним, адже будь-яких доказів в розумінні ст. ст. 69-70 КАС України заявником до клопотання не було додано.

29 вересня 2016 року на адресу суду надійшли клопотання (вх.11597/16, 11598/16) від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про розгляд справи без їх участі.

Позивачі, представник відповідача та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заперечували проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представники інших сторін по справі в судове засідання не з'явились. Про дату, місце та час судового засідання повідомлені вчасно та належним чином. Ніяких заяв про перенесення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а провадження у справі закрити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що засновником ТОВ "Ніка+", третьої особи на стороні відповідача ТОВ «Ніка+» станом на січень1998 року, серед інших осіб, був ОСОБА_10., що підтверджується копією статуту товариства в редакції станом на 1997 рік.

23.12.1997 року ОСОБА_10. та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу купили у Бершадського райкоопзаготпрому дві будівлі яйцескладів: одна за №1 загальною площею 94.6 кв.м., інша за № 2 - загальною площею 110 кв.м. Цей факт підтверджується також відповідною копією договору купівлі-продажу.

22 січня 1998 року ОСОБА_10., як директор ТОВ «Ніка+», звернувся до Флоринської сільської ради народних депутатів про наділення земельної ділянки на користь товариства в постійне користування в зв'язку із придбанням будівель.

21 жовтня 1998 року 3-я сесія 23-го скликання Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області винесла рішення, яким затвердила технічну документацію та постановила видати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,5316 га товариству з обмеженою відповідальністю «Ніка +» і 28 жовтня 1998 року товариство отримало державний акт на право постійного користування землею для господарських потреб, виданий на підставі вищезазначеного рішення.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивачі звернулись до суду за захистом порушених прав.

Суд першої інстанції розглянувши позов в порядку адміністративного судочинства, задовольняючи позов частково, виходив з того, що Флоринська сільська рада Бершадського району Вінницької області, як суб'єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуване рішення діяла не в межах та не в спосіб визначений Конституцією України та законами України.

Колегія суду частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Виходячи з положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст.ст. 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Як вбачається із змісту позову, позивачі просять визнати протиправним та скасувати:

- рішення Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 21 жовтня 1998 року "Про затвердження технічної документації по видачі державного акту на право постійного користування землею" (а.с.9, т.1);

- акт на право постійного користування землею виданого товариству з обмеженою відповідальністю "Ніка+" 28 жовтня 1998 року (а.с.10, т.1).

В даному випадку Флоринська сільська рада Бершадського району Вінницької області реалізує свої повноваження власника землі, і виступає рівноправним суб'єктом земельних відносин. У відносинах з приводу яких виник спір, відповідач не здійснював владні управлінські функції. Тобто, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно - правовий характер.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14, від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 01 жовтня 2013 року у справі №21-228а13, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 09 грудня 2014 р. у справі №21-308а14 та від 16 грудня 2014 р. у справі №21-544а14, висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.244 КАС України.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 12 ГПК України справи, зокрема у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, підвідомчі господарським судам.

Таким чином, при визначенні підсудності справи суд мав виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач. Позивачі подали позов з метою захистити свої права користування земельною ділянкою, яке, на їх думку, порушене Флоринської сільською радою Бершадського району Вінницької області, внаслідок прийняття останньою рішення.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції порушив вимоги КАС України щодо визначення підсудності позову.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 157 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, в зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по даній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка+" задовольнити частково.

Постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 21 липня 2016 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: відділ Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області, товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+", комунальне підприємство "Флор-сервіс", ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою закрити.

Роз'яснити сторонам, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 03 жовтня 2016 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.