Справа № 809/1174/16
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа № 809/1174/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.

при секретарі Візінському М.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача: УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області, вул. Юності, 23, м. Івано-Франківськ, 76000

про зобов"язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Державної автомобільної інспекції управління МВС України в Івано-Франківській області про зобов'язання здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 06.11.2015 року по 13.04.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач, в порушення положень статті 116 Кодексу законів про працю України, несвоєчасно здійснив виплату вихідної допомоги останньому, у зв'язку з чим, у відповідача виник обов'язок щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку з 06.11.2015 року по 13.04.2016 року на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно заперечення від 14.09.2016 року за № 771, просив суд проводити розгляд справи без участі представника управління. Проти заявленого позову заперечив з підстав наведених в письмовому запереченні (а.с.15-16), просив суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

З 28.06.1994 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується записом в трудовій книжці серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Наказом УМВС України в Івано-Франківській області від 05.11.2015 року за № 590 о/с позивача з 06.11.2015 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.7).

Згідно виписки ПАТ КБ "ПриватБанк" по особистій картці/рахунку НОМЕР_3 від 09.09.2016 року за № RPK8-H3DE-BH5L-GG1H, 14.04.2016 року ОСОБА_1 зараховано безготівкове поповнення від УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області на суму 94927,63 грн. (а.с.5-6).

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Порядок нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби регламентовано Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до частини 1 статті 9 даного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажання продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідач, враховуючи наявність в позивача більше 10-ти років стажу, нарахував ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 96373,23 грн. відповідно до вимог вказаної норми Закону. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не ставить під сумнів та не оспорює правильність визначення розміру вказаної грошової допомоги.

Частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що в день звільнення ОСОБА_1 управлінням Державної автомобільної інспекції управління МВС України в Івано-Франківській області не було виплачено позивачу всіх сум, що належали йому від відповідача у зв'язку зі звільненням з органів внутрішніх справ, а саме: вихідну допомогу в розмірі 96373,23 грн.

Доказів того, що вказана бездіяльність була наслідком дій позивача, який на день звільнення не працював, ухилявся від отримання трудової книжки, чи вчиняв інші дії, які свідчили б про те, що прострочення роботодавця мало місце внаслідок дій самого працівника, відповідачем суду не подано.

Аналіз норм статті 116 Кодексу законів про працю України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України

Приписами частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак суд зазначає, що затримка розрахунку з працівником при звільненні, за відсутності спору про розмір належних працівникові сум, тягне обов'язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив вимоги статті 116 Кодексу законів про працю України, оскільки в день звільнення ОСОБА_1 не було виплачено нарахованої вихідної допомоги в розмірі 96373,23 грн.

Стосовно доводів представника відповідача, викладених в запереченні щодо несвоєчасності проведення виплат нарахованих коштів працівникам, звільнених з органів внутрішніх справ з підстав відсутності в управління Державної автомобільної інспекції управління МВС України в Івано-Франківській області коштів для таких виплат суд зазначає наступне.

Питання щодо оплати праці, в тому числі і стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника, регламентується також постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці". Так, в пункті 20 вказаної постанови зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 року за № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Вказана правова позиція також висловлена і Верховним судом України у постанові від 21.01.2015 року за № 6-195цс14, яка в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, суд зазначає, що відсутність кошторисних призначень та фінансування на рахунку КЕКВ 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців" не може бути підставою для звільнення управління Державної автомобільної інспекції управління МВС України в Івано-Франківській області від передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальності за непроведення повного розрахунку з позивачем при звільненні.

Судом при вирішенні цієї позовної вимоги також було враховано, що згідно норми частини 5 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в редакції закону на день звільнення позивача зі служби, особам офіцерського складу органів внутрішніх справ виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Таким чином, відповідач зобов'язаний був в день звільнення, з огляду на недоведення суду факту того, що позивач в день звільнення не працював, ухилявся від отримання трудової книжки, виплатити позивачу всі суми, що належали йому до виплати при звільненні. Як встановлено судом вище, розрахунок з позивачем по виплаті вихідної допомоги в розмірі 94927,63 грн. (з відрахуванням податку на доходу фізичних осіб в сумі 18% та військового збору в розмірі 1,5%) проведено 14.04.2016 року. Отже, у зв'язку із невчасним виконанням цього зобов'язання, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами законність своїх дій у непроведенні повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні останнього, отже повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В той же час, суд приходить до висновку, що з метою повного захисту та відновлення порушеного права позивача, адміністративний позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При обрахунку розміру виплат, що підлягають стягненню на користь позивача, суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 21 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 4 вказаного порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два останні місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з довідкою управління Державної автомобільної інспекції управління МВС України в Івано-Франківській області № 16/148 від 07.09.2016 року середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 складало 5970,98 грн., середньоденне грошове забезпечення 277,72 грн. (а.с.8). Судом не встановлено невідповідності розрахунку вказаних у довідці сум Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08.02.2005 року.

Таким чином, середній заробіток позивача за весь період затримки повного розрахунку зі вказаним звільненим працівником складає 30826,92 грн., виходячи з такого розрахунку: 111 робочих днів затримки виплати (період з 06.11.2015 року по 13.04.2016 року включно) помножити на 277,72 грн. (розмір середньоденного грошового забезпечення).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління державної автомобільної інспекції в Івано-Франківській області (код 08807340) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.11.2015 року по 13.04.2016 року включно в розмірі 30 826 (тридцять тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 92 копійки.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 03.10.2016 року.