Справа № 813/6301/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 р. Справа № 876/1023/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 року в справі №813/6301/15 за позовом ОСОБА_1 до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

встановив:

У грудні 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 16.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 28 576, 31 грн., в тому числі 22 861, 05 грн - за основним платежем та 5 715, 26 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що при проведенні перевірки відповідачем порушено вимоги податкового законодавства, зроблено безпідставні висновки про порушення, що не відповідає фактичним обставинам.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанову суду першої інстанції оскаржила позивач - ОСОБА_1 Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

На підставі ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрована як платник податків - фізична особа26.02.1999 року, отримала свідоцтво про державну реєстрацію серії В02 № 080531 та з 16.04.2001 року перебуває на податковому обліку в Городоцькій ОДПІ за № 716.

12.09.2015 року начальником Городоцької ОДПІ видано наказ № 714 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» ОСОБА_1 у відповідності до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, зокрема, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

Результати перевірки оформлені актом від 09.10.2014 року № 1486/1720/, на підставі якого Городоцькою ОДПІ 16.10.2014 року прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 28 576,31 грн, в тому числі 22 861,05 грн - за основним платежем та 5 715,26 грн- за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою оскарження в судовому порядку податкового повідомлення-рішення від 16.10.2014 року № є порушення контролюючим органом вимог Податкового кодексу України щодо повідомлення ОСОБА_1 про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки.

При цьому позивач не оскаржує правомірності збільшення контролюючим органом грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з правомірності дій відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Так, суд першої інстанції дослідив та матеріалами справи підтверджується, що перевірка проведена відповідачем відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України з дотриманням відповідних вимог щодо проведення такої перевірки.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з положеннями підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтереькому та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

За змістом пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, і фактичної перевірки, яка проводиться з підстав, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби.

Непред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення перевірки або пред'явлення направлення, оформленого з порушенням вимог, установлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці другому цього пункту, не дозволяється.

Повідомлення позивача про проведення перевірки підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення наказу №714 разом з повідомленням про проведення перевірки від 12.09.2014 року №7264/1702/3717.04.2015 року та вимогою про надання документів від 12.09.2014 року №7265/1702, які ОСОБА_1 отримала особисто.

Крім того, позивач подавала власноручні пояснення щодо надання документів для проведення перевірки та ведення підприємницької діяльності, її підпис є на акті перевірки та корінці податкового повідомлення - рішення. Відтак, зазначеним спростовується посилання апелянта на те, що відповідач порушив вимоги законодавства щодо порядку проведення перевірки, а також те, що позивач не знала про акт перевірки та винесене податкове повідомлення - рішення.

Суд першої інстанції також взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України в даній категорії справ, відповідно до якої саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необгрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. А відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірок), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулось допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 16.10.2014 року з мотивів порушення податковим органом порядку проведення перевірки є правильними та такими, що ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом першої інстанції також дано правильну оцінку оскаржуваному податковому повідомленню - рішенню з врахуванням проведених господарських операцій та вимог податкового законодавства. Так, встановлено розбіжність (заниження) між витратами, відображеними в податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік, та даними перевірки.

У зв'язку із не включенням ОСОБА_1 до податкової декларації про майновий стан та доходи валового доходу, одержаного у 2012 році та валових витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу підприємця, контролюючим органом встановлено наявність розбіжностей (заниження) між чистим оподатковуваним доходом, відображеним в податковій декларації про майновий стан і доходи, та даними перевірки на суму 149 625.0 грн, що є порушенням підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 167.1 статті 167. пунктів 177.1, 177.2, 177.10 статті 177 Податкового кодексу.

На суму заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб 22861,05 грн нарахована пеня в розмірі 3461,1 грн (відповідно до статті 129) та відповідно до вимог частини 1 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу застосована фінансова санкція у розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання - 5715,26 грн.

До матеріалів справи долучено копії квитанцій від 10.10.2014 року про сплату ОСОБА_2 29 947,98 грн.

Пунктом 87.9. ст. 89 Податкового кодексу визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

У відповідності до вказаної норми, контролюючий орган зарахував сплачені ОСОБА_1 кошти в рахунок попередньої заборгованості, що підтверджується даними облікової картки платника податків.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними й необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а, відтак, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 року в справі №813/6301/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Шавель Р.М.

Повний текст ухвали складено 30.09.2016 року.