Справа № 304/1084/16-а
Суддя: Ганько І. І.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

йСправа № 304/1084/16-а Провадження № 2-а/304/36/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання дій неправомірними та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати відмову Державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області у реєстрації за нею права власності на житловий будинок неправомірною та визнати за нею право власності на житловий будинок та надвірні споруди Б, В, Д, Е, №1-№3 огорожа, розташовані в с. Тур'я-Ремета, вул. Сільвая, №63 Перечинського району Закарпатської області, зобовязавши відповідача внести відповідний запис до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08 січня 1958 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Дозволом №89 від 08 квітня 1961 року ОСОБА_2 дозволено будівництво житлового будинку в с. Тур'я-Ремета, вул. Чапаєва. Згідно виписки з протоколу засідання виконкому Тур'я-Реметівської селищної ради №5 від 19 травня 1961 року, ОСОБА_2 виділено земельну ділянку по вул. Чапаєва в розмірі 0,7 га, призначену для будівництва житлового будинку. Рішенням виконкому Тур'я-Реметівської селищної ради №34 від 16 липня 1973 року прийнято рішення оформити право власності на житловий будинок по вул.Чапаєва, №40 за ОСОБА_2 Ухвалою Перечинського районного народного суду від 11 листопада 1981 року по справі №2-207/81 розділено житловий будинок в с. Тур'я-Ремета, вул.Чапаєва, №21 по 1/2 частині кожному з подружжя, в тому числі і 1/2 частину за позивачкою, а згідно мирової угоди від 29 листопада 1981 року ОСОБА_2 відмовився від своєї частки у власності на вищевказаний житловий будинок в її користь. 01 листопада 1989 року ОСОБА_2 помер, після чого вона прийняла спадщину за покійним та їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 січня 1992 року, а саме на 1/2 частину житлового будинку №21 по вул.Чапаєва (після перейменування вулиць вул. Сільвая) у с. Тур'я-Ремета Перечинського району. Після прийняття спадщини та реєстрації права власності на спадкове майно вона стала власником вищезазначеного житлового будинку в цілому, що підтверджується довідкою БТІ №266 від 11 лютого 1992 року та копією реєстрової книги №5, запис №687. На даний момент вона має намір відчужити житловий будинок, однак виявилось, що право власності не зареєстроване в єдиному державному реєстрі. З метою належної реєстрації права власності на житловий будинок відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вона звернулася із заявою до реєстраційної служби, однак листом №9/01-03 від 05 серпня 2016 року їй відмовлено у реєстрації права власності та повернуто заяву з доданими матеріалами. Оскільки вважає відмову відповідача такою, що порушує її право власності, тому просить позов задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви серед іншого зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з цим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ч. 1 ст. п. 1 ч. 2 ст. ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед іншого, визнання права.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, спори, пов'язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції. Відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність).

Також як роз`яснено в п. 21 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3, ураховуючи положення статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Отже, враховуючи вищенаведене, суддя приходить до висновку, що по даній справі існує спір, який за змістом є приватно-правовим і стосується відносин права власності, які регулюються Цивільним кодексом України, що виключає можливість розгляду даної справи у цій частині за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкриті провадження в адміністративній справ якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У звязку з вищенаведеним суддя вважає за необхідне у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання права власності відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 17, 107, 109, 165 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області в частині визнання права власності відмовити.

Розяснити позивачу її право звернутися з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через цей суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3