Справа № 804/4739/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2016 р.Справа №804/4739/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників: позивача відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року провадження у справі було зупинено для надання додаткових документів.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що:
- позивач не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки позивач не є ні власником, ні землекористувачем земельної ділянки, на підставі якої відповідач нарахував земельний податок з фізичних осіб;
- між ОСОБА_5 та органом місцевого самоврядування м. Дніпропетровська не укладено жодного договору оренди земельної ділянки, позивач не є власником будь-яких земельних ділянок, не є постійним користувачем земельної ділянки площею 3408 га, а є лише користувачем земельної ділянки площею 1028 га, яка розташована під належним ОСОБА_5 на праві приватної власності будівлями та спорудами, решта ж площі земельної ділянки не використовується;
- позивач погоджується із частковою сплатою за користування землею, фактично зайнятою частиною будівель та споруд.
Від представника відповідача надійшли письмові заперечення з наступним обґрунтуванням:
- особа має сплачувати земельний податок, який вираховується контролюючим органом з урахуванням площі земельної ділянки під належними їй будівлями та спорудами з урахуванням прибудинкової території, належної кожному з таких осіб та встановленої для даної ділянки нормативно-грошової оцінки;
- згідно з Технічним паспортом на виробничий будинок по вул. Берегова, 1, м. Дніпропетровськ (розмір частки власності за позивачем 1/2) загальна площа земельної ділянки 3408 кв.м, тобто під будівлями, які належать на праві власності ОСОБА_5, знаходиться земельна ділянка площею 1704 кв.м, а тому посилання представника позивача на те, що він повинен сплачувати земельний податок лише за площу 1028 кв.м суперечить законодавству.
Представники сторін в судовому засіданні підтримали обрані правові позиції.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Підставою для прийняття даного податкового повідомлення-рішення слугували наступні обставини.
ОСОБА_5 є власником 1/2 частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, 1, згідно договору дарування від 25.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 (а.с.29).
16 листопада 2004 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» прийнято рішення про реєстрацію права власності на 1/2 (одну другу) частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, 1, за власником ОСОБА_5, про що свідчить ОСОБА_6 №5461822 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.30).
Згідно з планом земельної ділянки в Технічному паспорті на виробничий будинок (нежитлові будівлі та споруди) по вул. Берегова, 1 м. Дніпропетровська (розмір частки власності за ОСОБА_5 1/2) загальна площа земельної ділянки по вул. Берегова, 1 м. Дніпропетровська 3408 кв.м, з них під будинком, господарськими будівлями та спорудами усього 2056 кв.м: 1827,5 кв.м - під будинком та 228,5 кв.м під господарськими будівлями та спорудами (а.с.17-28).
Вирішуючи спір щодо вірного обчислення земельного податку, виходячи з площі земельної ділянки, яка підлягає обчисленню у разі набуття права власності на будівлі та споруди, що розташовані на ній, суд виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обовязковий платіж, що справляється з власників ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Статтею 269 Податкового кодексу України визначено, що платником податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.
Статтею 270 Податкового кодексу України передбачено, що обєктом оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (стаття 287 Податкового кодексу України).
Положеннями пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Згідно з частиною 2 статті 120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Таким чином, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
Проте, суть спору полягає у правомірності включення до розрахунку земельного податку земель, незайнятих відповідними спорудами та які є прилеглими до будівель, які на праві власності перейшли до позивача.
Суд звертає увагу на те, що умовами договору дарування нежитлових приміщень по вул. Берегова, 1 у м. Дніпропетровську, укладеного 25.10.2004 року, не визначено розміру земельної ділянки, на якій розміщені споруди за вказаною адресою.
Статтею 377 Цивільного кодексу України, яка діяла на час укладання договору дарування від 25.10.2004 року, було визначено, що якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Наведеною нормою встановлено, що до позивачки згідно договору дарування нежитлових приміщень по вул. Берегова, 1 у м. Дніпропетровську, укладеного 25.10.2004 року, перейшло право власності на 1/2 частину нежитлових будівель за вказаною адресою, 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташовані належні на праві власності нежитлові будівлі та на 1/2 частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Згідно з планом земельної ділянки виробничого будинку по вул. Берегова, 1, що є складовою частиною Технічного паспорту на виробничий будинок по вул. Берегова, 1 у м. Дніпропетровську, площа земельної ділянки складає 3408 кв.м (а.с.18).
Під будівлями та спорудами знаходиться 2056 кв.м, під дорожнім (твердим) покриттям 58,20 кв.м, разом 2114,20 кв.м. Отже, під обслуговування будівлі згідно плану земельної ділянки виділено 1293,80 кв.м.
Суд зазначає, що нерухоме майно не є єдиною цільною спорудою, а складається із адміністративно-побутового корпусу, цеху, двох прибудов, зерносховища, двох сушильних камер, ангару, сторожки, трьох навісів, трьох воріт, силосу та чотирьох огорож, що виокремлюють зайняту комплексом будівель та споруд земельну ділянку (а.с.28).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що планом земельної ділянки чітко та мінімально до будівельних норм визначено зайняту вказаним майном земельну ділянку, загальною площею 3408 кв.м, яка є необхідною для обслуговування нерухомого майна.
Таким чином, із врахуванням того, що в натурі частки під будівлями, які належать позивачу, не виділені, та співвласники користуються майном без їх виділення є правомірним висновок контролюючого органу, що у фактичному користуванні платника податків знаходиться земельна ділянка площею 1704 кв.м (3408*1/2).
Тобто, на праві приватної власності до позивачки згідно договору дарування нежитлових приміщень по вул. Берегова, 1 у м. Дніпропетровську, укладеного 25.10.2004 року, у користування перейшла 1/2 частина земельної ділянки, що складає 1704 кв.м.
Інших документів з визначенням іншого розрахунку земельної ділянки суду не надано, наявність їх не встановлена, позивачу не надано право самостійної зміни розміру земельної ділянки без укладення відповідних документів із затвердженням нового розміру земельної ділянки, що перебуває у власності позивача, у звязку з набуттям права власності на будівлі та споруди, що знаходяться на ній.
Порядок обчислення податку за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох фізичних осіб встановлений пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України, яким також визначено, що податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб - у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
Аналізуючи викладене, особа має сплачувати земельний податок, який вираховується контролюючим органом з урахуванням площі земельної ділянки під належними їх будівлями та спорудами з урахуванням прибудинкової території, належної кожної з таких осіб та встановленої для даної ділянки нормативно-грошової оцінки.
Наведеними законодавчими нормами, позицією Вищого адміністративного суду України та обставинами справи встановлено, що земельний податок позивача має розраховуватись, виходячи з урахування земельної ділянки, розмір якої визначено Технічним паспортом на виробничий будинок по вул. Берегова,1 у м. Дніпропетровську та який дорівнює 1704 кв.м (3408 кв.м*1/2), складається з земельної ділянки, розташованої під нежитловими спорудами, належними позивачці на праві власності, які складають 1028 кв.м та прибудинкової території або частиною земельної ділянки, необхідної для обслуговування вказаних нежитлових споруд, які складають 676 кв.м.
З метою отримання нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_5, відповідачем направлено запит від 12.02.2016 року №2669/10/04-61-175 до Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області.
Відповіддю від 26.04.2016 року №8-411-02-1488/2-16 зазначено, що у разі використання земельної ділянки по вул. Берегова, 1 для промисловості, нормативно-грошова оцінка 1 кв.м земельної ділянки буде складати 1655,98 грн.(а.с.39).
Підпунктом 1.3.3.6 пункту 1.3 Додатка №2 до Рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року №3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «По місцеві податки і збори на території міста» визначена ставка земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані обєкти енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлювальних джерел енергії, обєктів виробничої та будівельної сфери діяльності 0,75% від нормативною грошової оцінки землі.
Отже, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
До аналогічного висновку суд дійшов у справі №804/4416/16.
Судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача у звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 19 вересня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1