Справа № 826/23937/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2016 року № 826/23937/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Федорчука А.Б., Кузьменка В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до відповідача Кабінету Міністрів України
треті особиМіністерство юстиції України,
Державна судова адміністрація України
провизнання бездіяльності протиправною, зобов"язати вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України по невиконанню п. 5 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VII для забезпечення виконання ч. 1 ст.12 згаданого Закону;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України протягом 15 днів вчинити дії для забезпечення виконання ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VII в порядку, передбаченому п. 5 прикінцевих та перехідних положень Закону.

Як зазначено у позовній заяві, зі змісту відповіді Кабінету Міністрів України на звернення позивача щодо того, які заходи були вчинені Кабінетом міністрів України по виконанню положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VII (зокрема ч. 1 ст. 12 Закону) в частині передачі судових справ з окупованої території АР Крим судам на материкову частину України позивач вбачає, що Кабінетом Міністрів України не вчинено жодних заходів на виконання вимог згаданого Закону, а саме не виконані вимоги п. 5 прикінцевих та перехідних положень згаданого Закону, оскільки відсутній нормативно затверджений порядок передачі судових справ з окупованої території АР Крим на материкову частину України.

У справі наявні письмові заперечення на адміністративний позов, в яких відповідач стверджує про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову. Так, зокрема, як йдеться у запереченнях, справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та розгляд яких не закінчено, передаються судам відповідно до встановленої цим Законом підсудності, протягом десяти робочих днів з дня набрання ним чинності або з дня встановлення такої підсудності.

При цьому КМУ наголошено, що жодна стаття названого Закону не зобов'язує Уряд приймати додаткових правових актів щодо порядку, умов, способів передачі справ від судів, що розташовані на тимчасово окупованих територіях до вказаних у статті 12 Закону судів.

Окрім цього, відповідачем зазначено, що позивачем не наведено належних і достатніх доказів на підтвердження конкретних обставин допущеного КМУ дійсного порушення його прав, свобод та інтересів, з огляду на що у задоволенні позову слід відмовити.

До суду надійшли також письмові пояснення ДСА України, в яких серед іншого йдеться про те, що з фактичних обставин справи порушення ДСА України прав та законних інтересів позивача щодо не затвердження порядку передачі судових справ, що перебували у провадженні суддів, розташованих на території АР Крим та м. Севастополя, відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2014 р. у провадження Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим надійшов обвинувальний акт, який був складений слідчим Ялтинського СВ РУГУ МВС України в АРК Крим Івановим І.І. та погоджений прокурором прокуратури Ялтинського району м. Севастоля Петровим П.П., відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Львова, громадянина Сполучених Штатів Америки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого, за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Ухвалою Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 30.01.2014 р. у даному провадженні було призначено судовий розгляд.

Однак у 2014 р. Російською Федерацією була здійснена збройна анексія території України, а саме її частини, розташованої на півострові Крим, тож Законом України від 15.04.2014 р. № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" зазначена територія визнана тимчасово окупованою та встановлено особливий правовий режим на окупованій території, і визначено особливості діяльності державних органів в умовах цього режиму, зокрема територіальна підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим судам, змінена та розгляд кримінальних проваджень, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, покладено на місцеві загальні суди міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва.

Тож, позивач на підставі ч. 1 ст. 12 Закону України від 15.04.2014 р. № 1207-VІІ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" звернувся до Апеляційного суду м. Києва з клопотанням про визначення територіальної підсудності кримінального провадження №0001267 одному з місцевих загальних судів міста Києва.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 27.10.2014 р. постановлено направити матеріали за клопотанням ОСОБА_1 по кримінальному провадженню №0001267 для розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвалою підготовчого судового засідання Дніпровського районного суду міста Києва від 19.02.2015 р. у справі №755/29149/14к повернуто клопотання ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2013 р. за № 0001267 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Однак ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.06.2015 р. (справа №11-кп/796/709/2015) згадану вище ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19.02.2015 р. скасовано, а матеріали клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі направлено за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Враховуючи вказані обставини, у позовній заяві позивач стверджує, що оскільки відсутні матеріали кримінального провадження, так як матеріали судової справи не були передані в Україну з окупованої території АР Крим і відсутні будь-які інші способи їх відновлення, суд не може перейти до судового розгляду згаданого вище кримінального провадження. Відтак, на думку позивача, КМУ зобов»язаний вчинити низку заходів на виконання Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

В той же час, як йдеться у позовній заяві, зі змісту відповіді Кабінету Міністрів України на звернення позивача щодо того, які заходи були вчинені Кабінетом міністрів України по виконанню положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VII (зокрема ч. 1 ст. 12 Закону) в частині передачі судових справ з окупованої території АР Крим судам на материкову частину України позивач вбачає, що Кабінетом Міністрів України не вчинено жодних заходів на виконання вимог згаданого Закону, а саме не виконані вимоги п. 5 прикінцевих та перехідних положень згаданого Закону, оскільки на даний момент відсутній нормативно затверджений порядок передачі судових справ з окупованої території АР Крим на материкову частину України, з огляду на що, за захистом порушених прав та інтересів позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Статтею 1 Закону України від 15.04.2014 р. №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду) (далі - Закон №1207) визначено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд:

цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва;

адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Київським апеляційним адміністративним судом;

цивільних справ, підсудних загальним апеляційним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - Апеляційним судом міста Києва;

адміністративних справ Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим - Київським окружним адміністративним судом, адміністративних справ Окружного адміністративного суду міста Севастополя - Окружним адміністративним судом міста Києва; Севастопольського апеляційного адміністративного суду - Київським апеляційним адміністративним судом;

господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом;

кримінальних проваджень, підсудних місцевим (районним, міським, районним у містах, міськрайонним судам), розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - одним з районних судів міста Києва, визначеним Апеляційним судом міста Києва;

кримінальних проваджень, підсудних Апеляційному суду Автономної Республіки Крим та Апеляційному суду міста Севастополя, - Апеляційним судом міста Києва.

Питання, що відносяться до повноважень слідчого судді, у кримінальних провадженнях, що перебувають на стадії досудового розслідування і здійснюються на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, розглядаються слідчими суддями районних судів міста Києва, визначеними Апеляційним судом міста Києва.

Справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та розгляд яких не закінчено, передаються судам відповідно до встановленої цим Законом підсудності, протягом десяти робочих днів з дня набрання ним чинності або з дня встановлення такої підсудності.

У разі нанесення шкоди суб'єктами іноземної держави нерезидентами підсудність встановлюється за місцем нанесення шкоди з урахуванням правил підсудності, встановленої цим Законом.

В той же час положеннями п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1207 Кабінету Міністрів України:

1) протягом п'ятнадцяти днів з дня набрання чинності цим Законом:

а) розробити та внести на розгляд Верховної Ради України проекти законів на виконання вимог та реалізацію положень цього Закону;

б) прийняти нормативно-правові акти на виконання цього Закону;

в) привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

г) рекомендувати утворити спеціальний центральний орган виконавчої влади з питань тимчасово окупованої території України;

2) забезпечити:

а) прийняття органами виконавчої влади нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону;

б) приведення нормативно-правових актів органів виконавчої влади у відповідність із цим Законом;

в) працевлаштування громадян України, які виїхали з тимчасово окупованої території на іншу територію України;

г) вивезення з тимчасово окупованої території майна органів державної влади, державних підприємств, установ та організацій;

ґ) продовження здобуття середньої, вищої освіти, отримання документа, що засвідчує здобуття особою відповідної освіти, а також проходження зовнішнього незалежного оцінювання громадянами України, які виїхали з тимчасово окупованої території на іншу територію України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень встановлені критерії, дотримання яких перевіряються судом в порядку адміністративного судочинства, зокрема, щодо прийняття (вчинення) рішень, дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 113 Конституції України, ст. 1 Закону України від 27.02.2014 р. №794-VII «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади, здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів, відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних його завдань відноситься, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров'я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв'язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Нормою ст. 41 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що Кабінет Міністрів України спрямовує свою діяльність на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України. Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Статтею 117 Конституції України, яка кореспондує зі ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Відтак, проаналізувавши наведені вище законодавчі положення, суд погоджується із доводами КМУ стосовно того, що ст. 12 Закону №1207 чітко врегульовано питання щодо підсудності справ, що перебувають у провадженні судів, розташованих на тимчасово окупованих територіях та строку передачі таких справ, до вказаних у Законі судів, при цьому жодна стаття названого Закону не зобов'язує Уряд приймати додаткових правових актів щодо порядку, умов, способів передачі справ від судів, що розташовані на тимчасово окупованих територіях до вказаних у статті 12 Закону судів. А тому, на переконання суду, висновки позивача про те, що Кабінетом Міністрів України допущено бездіяльності є хибними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Одночасно, необхідно звернути увагу, що відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 124, ч. 3 ст. 129 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами; делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі; судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин саме від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В той же час доцільним при вирішенні даної справи по суті є зазначити, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2016 р. у справі №755/29149/14-к (номер рішення в ЄДРСР 55552074) заяву від 11.09.2015 р. про залишення клопотання ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження без розгляду задоволено, заявлене клопотання про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2013 р. за № 0001267 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України залишено без розгляду, а судове провадження №755/29149/14-к, порушене на підставі матеріалів за клопотанням про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2013 р. за №0001267 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України - закрито.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Зі змісту ч. 1 ст. 2 КАС України вбачається, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача станом на час розгляду такої справи, адже без цього неможливим є виконання завдання судочинства. А відтак, право на захист можна визначити як надану правомочній особі можливість застосування заходів правоохоронного характеру для відновлення її порушених прав чи таких, що оспорюються.

В той же час право на захист є самостійним суб'єктивним правом, яке з'являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання і реалізується в межах охоронюваних правовідносин, які виникли при цьому. Тому з огляду на наведене, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним та передбачає наявність встановленого факт їх порушень.

При цьому доцільно відмітити, що звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Таким чином, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді: А.Б. Федорчук

В.А. Кузьменко