Справа № 823/401/16
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 вересня 2016 року м. Київ К/800/25220/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Олексієнко М.М. вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДВС) на судове рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДВС, Міністерства юстиції України про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року представник ДВС звернувся з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року, якою скасовано рішення суду першої інстанції та задоволено позов. Скасовано постанову державного виконавця від 25 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження.

У касаційній скарзі ставиться вимога про скасування судового рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції. Вказується на те, що постанова, яка є предметом оскарження винесена правомірно, оскільки державний виконавець вчинив усіх, передбачених законом дій, для примусового виконання рішення суду.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до положень, передбачених пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у випадку, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга є необґрунтованою, якщо викладені в ній доводи не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права або такі посилання є безпідставними.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтовані.

Згідно з пунктом 11 статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року N606-XIV "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню в разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), яким видано виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

За правилами частини третьої статті 75 у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 згаданого Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Вирішуючи справу, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що державним виконавцем не надано доказів вчинення ним дій, спрямованих на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2009 року та захист прав стягувача.

Постанови ж про накладення штрафу за невиконання судового рішення є видом відповідальності за невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання, а тому не можуть вважатись самостійними виконавчими діями державного виконавця спрямованими на виконання рішення суду.

Факт надіслання до Міністерства внутрішніх справ України подання про правопорушення №А-4232/20-1/9 від 7 грудня 2015 року, не підтверджений належними доказами.

Доводи відповідача проте те, що апеляційним судом неправомірно досліджено питання вини боржника та поважності причин невиконання виконавчого документа, оскільки вказане було встановлено судовим рішенням в адміністративній справі №823/1261/13-а, є необґрунтованими, оскільки у вказаній справі розглядалось питання правомірності винесення державним виконавцем постанов про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду, а не правомірність дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», що є предметом позову в даній справі.

З урахуванням зазначеного, керуючись статями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на судове рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДВС, Міністерства юстиції України про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Олексієнко