Справа № 819/852/16
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/852/16

19 вересня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Габрилецької С.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до Відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ- КОЛЕКТ» звернулось із адміністративним позовом до відповідача - Відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, ОСОБА_2, про скасування постанови в частині накладення арешту на майно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаються на те, що 11.12.2011 р. ПАТ «УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов'язаннями Позичальника по Кредитному договору. 30.06.2016 р. Позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно Третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 07.03.2008 р. накладено арешт постановою Відділу державної виконавчої служби Бучацького районного у правління юстиції від 29.11.2010 р.

Вважає, що в силу ст. 14 Закону України «Про іпотеку», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованим обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що оскільки право іпотеки виникло у нього з 07.03.2008 р. звернення стягнення на належне майно третьої особи для задоволення грошових вимог стягувача у оспорюваному виконавчому провадженні, котрий не є Іпотекодержателем, не допускається законом, оскільки вичерпний перелік обставин, наявність яких дозволяло б це зробити, в даному випадку відсутні.

Надав суду заяву, у якій просив слухати справу у порядку письмового провадження, заявлені позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, надав суду заперечення у яких просив відмовити у задоволенні позову. Вважає його необґрунтованим і безпідставним. Посилається на те, що права та інтереси заставодержателя не були порушені Відділом, оскільки заставне майно не реалізовано на прилюдних торгах, а в подальшому стягнення на дане заставне майно не проводилось, оскільки підпадало під дію Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, державним виконавцем вимоги ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» не були порушені. Вважає, що виконавчі дії проводились відповідно до чинного законодавства, а права та інтереси стягувача - заставодержателя не порушені.

Просила розглядати справу за її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилась, причин неявки не повідомила, клопотання про розгляд справи без участі не надала, хоча належним чином, у відповідності до вимог ст. 33 КАС України повідомлялась про дату і час розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилась, просила розглядати справу без її участі, проти позову заперечувала, оскільки зазначає, що ОСОБА_1, заборгувала їй гроші і станом на час розгляду даної справи погашеною є тільки невелика частина боргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно із ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Як передбачено ч.1 ст.41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, судовий розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, при прийнятті рішення виходить з наступних підстав та мотивів.

07.03.2008 р. ОСОБА_1 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір № 0.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором укладено Іпотечний договір від 07.03.2008 р.

За умовами вищевказаних договорів Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за кредитними договорами нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

Обтяження згідно вищевказаних іпотечних договорів відступлено ТОВ «Кей- Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

4.11.2010 р. за рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області стягнуто солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" борг за кредитним договором 0 від 07.03.2008 р., що станом на 25.05.2010 р. в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 13606.1,94 гри. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" судові витрати в розмірі 1480,62 грн. Всього 137542,56 грн.

19.11.2010 р. Державним виконавцем Богачук У. О. ДВС Бучацького РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк для її самостійного виконання боржником до 26.11.2010 р. (ВП № 22823307). Вимога державного виконавця в термін наданий для добровільного виконання боржником не виконана ( а. с. 37).

22.11.2010 р. ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 51684 грн., яка належить ОСОБА_1 (ВП № 22884396). Стягувачем у даному виконавчому провадженні є ОСОБА_2 ( а. с. 35-36).

29.11.2010 р. державним виконавцем у виконавчому провадженні № 22884396 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та направлено в реєстраційні органи ( а. с. 44).

11.12.2011 р. відповідно до Договору факторингу № 1 ПАТ «УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», свої права вимоги за зобов'язаннями Позичальника по Кредитному договору ( а. с. 16-18).

14.06.2012 р. ухвалою від Бучацького районного суду Тернопільської області по справі № 1903/1297/2012, за результатами розгляду заяви ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" у виконавчому провадженні № 22823307, здійснено заміну сторони виконавчого провадження, а саме замінено стягувача "УкрСиббанк" - ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" ( а. с. 38-39).

01.10.2012 р. на виконання цієї ухвали Постановою Старшого державного виконавця ВДВС Бучацького РУЮ у ВП 22823307 здійснено заміну сторони виконавчого провадження - стягувача з "УкрСиббанк" на ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" ( а. с. 40).

В той же час ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 09.08.2013 р. до ВДВС Бучацького РУЮ подано заяву про відкриття виконавчого провадження № 054-11429, в якій просить відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-457, виданого за рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" борг за кредитним договором 0 від 07.03.2008 р., що станом на 25.05.2010 р. в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 13606.1,94 гри. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" судові витрати в розмірі 1480,62 грн. Всього 137542,56 грн.

20.08.2013 р. за результатами розгляду цієї заяви Постановою Головного державного виконавця ВДВС Бучацького РУЮ Халімон О. М. відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа у справі № 2-457.

30.06.2016 позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно ОСОБА_1, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечними договорам від 07.03.2008 р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н від 29.11.2010 р., виданою Відділом державної виконавчої служби Бучацького районного у правління юстиції, накладено арешт (а. с. 23-24).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 р. N 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 8 ст. 54 Закону № 606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» від 5.06. 2003 року N 898-IV (далі Закон N 898-IV).

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст. 1 Закону 898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в.разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону N 898-IV - іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору

За змістом ч. 6 ст. З Закону N 898-IV, у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. З Закону N 898-IV, пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 09.04.2014 року у справі № 6-13цс14.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 573 ЦК України, заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України, окремим видом застави є застава нерухомого майна (іпотека).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону N 898-IV, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. З ст. 33 Закону N 898-IV, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 ЦК України).

Відповідно до ч. З ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» 18.11. 2003 р. N 1255-IV на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно пріоритетом, який визначається в порядку, встановленого цим Законом.

Статтею 14 вказаного Закону, встановлено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованим обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувані, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, Позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Закону володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Відповідно до положень ст. 52 Закону № 606-XIV «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови Про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону № 606-XIV, до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставо держателю (ч. З ст. 54 Закону № 606-XIV).

З аналізу вказаної норми Закону № 606-XIV вбачається, що для звернення стягнення на заставлене майно боржника передбачено вичерпний перелік обставин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, Обтяження згідно вищевказаних іпотечних договорів відступлено ТОВ «Кей- Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. (а. с. 24) реєстраційний номер обтяження - 6749289, зареєстровано 07.03.2008 р. приватним нотаріусом Пендзей Г. Г. на підставі договору іпотеки від 07.03.2008 р. від 07.03.2008 р.

Відтак, зважаючи, на те, що право іпотеки на спірне майно зареєстровано з 07.03.2008 р., звернення стягнення на належне майно ОСОБА_1 для задоволення грошових вимог стягувача у ВП № 22884396, котрий не є Іпотекодержателем, не допускається законом, оскільки вичерпний перелік обставин, наявність яких дозволяло б це зробити, в даному випадку відсутні.

Вчинивши дії з опису й арешту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 - 29.11.2010 р. державним виконавцем у виконавчому провадженні № 22884396, яке знаходиться в іпотеці, відповідачем порушено право Позивача щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, оскільки, у ході виконавчого провадження, за яким боржником є ОСОБА_2, не повною мірою проведені виконавчі дії з перевірки інформації щодо заборони відчуження нерухомого майна.

Порядок зняття арешту визначений ст. 60 Закону № 606-XIV, і відповідно до ч. 5 вказаної статті, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини, що передбачено ч. 2 ст. 60 Закону № 606-XIV.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що для захисту і відновлення прав та інтересів позивача, та з урахуванням пріоритету прав іпотекодержателя на спірну квартиру, що вбачається з аналізу норм Законів № 898-IV та № 606-XIV, позов підлягає до задоволення у порядку і спосіб, визначений позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, судовий збір у справі, сплачений позивачем у сумі 1378 грн., підлягає до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції,

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати постанову в частині накладення арешту на майно: квартиру АДРЕСА_1 на яке було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н від 29.11.2010 р., видана Відділом державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції ВП № 22884396.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ- КОЛЕКТ» судовий збір, сплачений позивачем у сумі 1378, 00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.)

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.