Справа № 812/829/16
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року справа №812/829/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Судді: Гайдар А.В.

Казначеєв Е.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року у справі № 812/829/16 за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третіх осіб: Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, Новопсковського районного суду Луганської області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - відповідач, ТУ ДСА), третіх осіб: Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (далі - третя особа 1, ГУ ДКСУ), Новопсковського районного суду Луганської області (далі - третя особа 2, райсуд) в якому просила суд першої інстанції:

1) визнати дії відповідача щодо відмови в перерахунку заробітної плати за періоди з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно протиправними;

2) зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами Новопсковського районного суду Луганської області, та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу:

- за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру»);

- за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), з врахуванням фактично виплаченої заробітної плати (арк. справи 2-7).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року у задоволенні вказаного вище позову відмовлено(арк. справи 42-44).

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції позивач (далі - апелянт) звернулась до Донецького апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в доводах якої, зазначила, що 14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру», згідно якого визначено розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. З урахуванням чого аргументи про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобов'язань, не можуть бути підставою для невиконання відповідачем вимог закону.

З урахуванням викладеного, просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі (арк. справи 53-57).

Сторони просили суд розглядати справу за їх відсутності, про що апелянт вказала в апеляційній скарзі, а відповідач у клопотанні, надісланому на адресу суду 26 вересня 2016 року.

Відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції та вбачається із матеріалів адміністративної справи, позивач - ОСОБА_3 з 28 квітня 2007 року працює в Новопсковському районному суді Луганської області, при цьому з 28 квітня 2007 року по 05 лютого 2008 року - на посаді помічника голови суду, з 11 березня 2008 року по теперішній час - на посаді керівника апарату суду, та раніше мала 9 ранг державного службовця, що відповідає 4 категорії державного службовця, що підтверджується записами в трудовій книжці та Наказом від 11 березня 2008 року № 2-9.

Проте згідно записів з трудової книжки з 02 травня 2016 року ОСОБА_3 на підставі наказу № 51/К від 05 липня 2016 року присвоєно черговий п'ятий ранг державного службовця (арк. справи 8-10, 11, 12-13, 14).

З листа ТУ ДСА від 14 червня 2016 року № 1119/16вих вбачається, що позивач зверталась до ТУ ДСА 19 травня 2016 року з заявою про здійснення перерахунку заробітної плати, проте відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку заробітної плати, зазначивши на тому, що 26 жовтня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня № 1697-VII, яким внесено зміни до ст. 144 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», а саме: визначено оклад працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Водночас, п.п. 2 п. 13 Розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» КМУ доручено в двомісячний строк з дня наступного, за днем опублікування цього Закону внести на розгляд Верховної ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою збільшення видатків держбюджету на оплату праці працівників судів та встановити їм оклад у розмірі не меншому, ніж встановлено ЗУ «Про судоустрій та статус суддів». З 28 березня 2015 року набула чинності нова редакція ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд», при цьому підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» КМУ у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом мав привести свої нормативні акти у відповідність із цим законом. Таким чином, з огляду на те, що ТУ ДСА не наділено правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу працівників апарату суду, у ТУ ДСА відсутні підстави для здійснення перерахунку заробітної плати позивачу (арк. справи 16-17).

Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернулась до суду із вимогами про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання останнього здійснити їй перерахунок заробітної плати на підставі абзацу другого частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») та абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру»).

Таким чином спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку заробітної плати на підставі вимог абзацу другого частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») та абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру»), та як наслідок наявність підстав для перерахунку в рамках діючого законодавства посадового окладу позивачу.

З приводу викладеного колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон № 1697-VII, яким внесено зміни до статті 144 Закону № 2453-VІ, зокрема передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом № 192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, у статті 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону № 2453-VІ).

Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою № 268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697- VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Ураховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Наведені висновки викладені у постановах Верховного суду України від 12 липня 2016 року по справі № 21-1726а16, від 13 липня 2016 року по справі № 21-1888а16.

З урахуванням викладеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні адміністративного позову, а відповідач в свою чергу під час відмови позивачу у перерахунку посадового окладу діяв в межах наданих йому повноважень з реалізації відносно позивача діючого законодавства, до того ж вказана категорія спорів неодноразово розглядалась Верховним судом України, як приклад - вищенаведені постанови суду, що відповідно до вимог статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року у справі № 812/829/16, - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року у справі № 812/829/16, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Суддів: А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв