Справа № 359/7066/16-а
Суддя: Саган В. М.
Дата ухвалення: 2016-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 359/7066/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2016 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Саган В.М.

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борисполя Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області до громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця з України

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_3 Узбекистан ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України, посилаючись на те, що вказаний громадянин прибув в Україну в березні 2004 року із Російської Федерації до родичів, власний паспорт втратив, жодних інших документів не має. Законного джерела існування, власності, коштів на існування та постійного місця проживання не має і не заперечує проти примусового видворення з України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи знаходить, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 183-7 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено, що 09 вересня 2016 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м. Бориспіль, Київської області по вул. Лютнева 19 співробітниками Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Київській області, був виявлений громадянин ОСОБА_3 Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін.

В результаті проведення перевірки наявних у Відповідача документів встановлено, що громадянин ОСОБА_3 Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на території України без будь яких законних підстав, має при собі копію паспорта громадянина ОСОБА_3 Узбекистан серії СА 0808028 від 24.04.1998 року.

Зі слів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відомо, що він прибув в Україну в березні 2004 року із Російської Федерації до родичів. Також заявив, що законного джерела існування, власності, коштів на існування та постійного місця проживання він не має, не заперечує проти примусового видворення з України.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в'їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частина 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ст. 30 цього Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обов'язкові обставини, а саме прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Як встановлено судом, вимоги наведеного вище закону в цьому випадку дотримані, так як наявні обґрунтовані підставі вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України, зокрема, це відсутність коштів на придбання проїзного документа, що унеможливило самостійно залишити територію України. Підстави, які б стали перешкодою для видворення відповідача за межі території України (ст. 31 Закону) відсутні.

Також встановлено, що відповідач не звертався до територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, інших документів, які б давали право на законне перебування на території України немає.

У зв'язку з тим, що громадянин ОСОБА_3 Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 можливості самостійного виїзду за межі України не має, суд приходить до висновку про необхідність прийняття рішення про видворення його за межі України в примусовому порядку, оскільки немає достатніх підстав вважати, що він в добровільному порядку покине межі України відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст. ст. 50, 68, 70, 71, 79, 158, 160-163, 167, 183-7, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Видворити з України в примусовому порядку громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанову суду допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя