Справа № 712/9797/16-а
Суддя: Марцішевська О. М.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

Справа № 712/9797/16-а

Провадження № 2-а/712/553/16

28 вересня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Марцішевської О.М.

при секретарі: Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекціі в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, посилаючись на те, що 15 червня 2016 року начальником Державної інспекції в Черкаській області було винесено постанову ДФІ № 23-241/2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1. ст.164-2 КУпАП за правопорушення, яке полягало в тому, що будучи начальником Лівобережного управління водного господарства, не створив необхідних умов для правильного ведення бухгалтерського обліку, а саме в період з 01.04.2014 по 31.12.2015 року здійснював підписання платіжних доручень на здійснення видатків на утримання трьох транспортних засобів на загальну суму 74042,95 грн. при умови заборони утримання більше одного легкового автомобіля, чим допущено порушення установленого порядку бухгалтерського обліку. Вказуючи, що при притягненні його до відповідальності порушені норми матеріального та процесуального законодавста, просить суд скасувати постанову №23-241/2016 від 15.06.2016 року та закрити справу на підставі ст.247 КУ пАП України.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 28.09.2016р. позивачу поновлений строк звернення до адміністративного суду.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Шмиголь О.Г. позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Вказував, що в оперативному управлінні очолюваної позивачем установи перебувають чотири легкові автомобілі, які перебувають у державній власності. За дорученням Державного агентства водних ресурсів України на виконання постанови КМУ № 65 від 01.03.2014 року «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» наказом позивача від 17.03.2014р. один автомобіль був закріплений за начальником управління для здійснення службових поїздок, інші три автомобілі закріплені за структурними підрозділами для виконання виробничих процесів, в зв'язку з цим заперечив порушення бухгалтерського обліку при здійсненні видатків на вказані транспортні засоби, також вказував, що до компетенції позивача не відноситься питання про розпорядження державним майном шляхом реалізації трьох автомобілів та їх використання здійснювалось без порушення вимог постанови КМУ № 65 від 01.03.2014р. Крім того, вказував, що на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності сплинув передбачений ст.38 КУпАП строк.

Представники відповідача Ярошенко А.С., Недавня О.В., Носаченко С.М. заперечили проти позову. Вказували, що згідно з вимогами постанови КМУ № 65 від 01.03.2014р. передбачено недопущення використання для обслуговування органів державної влади більше одного легкового автомобіля, тому здійснення позивачем видатків на інші три автомобіля є порушенням бухгалтерського обліку. Зазначали, що порушення полягає не у тому, що відповідач не реалізував вказані транспортні засоби, а в тому, що очолюваною ним установою здійснювалась їх експлуатація з витрачанням коштів державного бюджету, тому заперечували порушення законодавства при притягненні позивача до адміністративної відповідальності та просили відмовити у задміністративному позову.

Заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1. ст.164-2 КУпАП України, порушення законодавства з фінансових питань, приховування в обліку валютних та інших доходів, непродуктивних витрат і збитків, відсутність бухгалтерського обліку або ведення його з порушенням установленого порядку, внесення неправдивих даних до фінансової звітності, неподання фінансової звітності, несвоєчасне або неякісне проведення інвентарізацій грошових коштів і матеріальних цінностей, порушення правил ведення касових операцій, перешкоджання працівникам державної контрольно-ревізійної служби у проведенні ревізій та перевірок, невжиття заходів по відшкодуванню з винних осіб збитків від недостач, розтрат, крадіжок і безгосподарності - тягнуть за собою накладення штрафу від восьми до п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно до ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, повинно бути з"ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом"якшують і обтяжують відповідальність, а також повинно бути з"ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Також у відповідності до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалати справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання: при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, оскаржувати постанови. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщання про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надішко клопотання про відкладення розгляду справи.

Постановою серія ДФІ №23-241/2016 від 15.06.2016 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1. ст.164-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 170 грн. у скоєнні адміністративного правопорушення, яке полягало в тому, що будучи начальником Лівобережного управління водного господарства, не створив необхідних умов для правильного ведення бухгалтерського обліку, а саме в період з 01.04.2014 по 31.12.2015 року підписував платіжні доручення на здійснення видатків на утримання трьох транспортних засобів на загальну суму 74042,95 грн. при умови заборони утримання більше одного легкового автомобіля, чим допущено порушення установленого порядку бухгалтерського обліку.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови був протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким правопорушення полягало в тому, що позивачем не були створені необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку протягом періоду з 01.04.2014 по 31.12.2015 року на здійснення видатків на утримання 3 транспортних засобів на загальну суму 74042,95 грн, а саме: ревізією проведеною за період з 28.03.2016 року по 25.04.2016 року (акт ревізії від 04.05.2016 року № 07-17/006) встановлено неналежну організацію бухгалтерського обліку та підписання первинних документів ( платіжних доручень) протягом періоду з 01.04.2014 по 31.12.2015 року на здійснення видатків на утримання 3 транспортних засобів на загальну суму 74042,95 грн, при умові заборони утримання більше одного легкового автомобіля, внаслідок чого у звіті «Звіт про надходженя та використання коштів загального фонду» та у звіті «Звіт про надходження і використання коштів, отриманих як плата за постлуги, що надаються бюджетними установами» за КЕКВ 2210 завищено касові та фактичні видатки на відповідну суму, чим допущено ведення бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку.

В протоколі позивач вказав, що пояснення по суті ним надані в ході ревізії, розгляд справи просив проводити в його відсутність.

У відповідності до вимог ст. 9 Конституції України та Закону України „Про ратифікацію Конвенції" від 17.07.1997 року, „Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод" і протоколи до неї, є частиною національного законодавства України. Вимогами ст. 6 даної Конвенції та ст. 2-4 Протоколу № 7 до Конвенції, які застосовуються і при розгляді справ про адміністративні правопорушення, закріплено право особи на справедливий суд, що включає в себе право на доступ до матеріалів справи, право на захист та юридичну допомогу, право на надання доказів, проведення експертиз та залучення свідків, право бути повідомленим про час та місце слухання справи та присутнім при розгляді його справи судом. Та основне те , що особа має право бути негайно і детально поінформована зрозумілою для нього мовою компетентним органом державної влади про характер та причини обвинувачення, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту та захищати себе особисто чи використовувати захисника.

Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 23-269/2016 від 09.06.2016 року, в даному протоколі не конкретно викладено час вчинення адміністративного правопорушення, виходячи з такого.

Відповідно до ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено н пізніше, ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення.

Отже, обчислення передбаченого законом строку накладення адміністративного стягнення починається від конкретного дня вчинення правопорушення, тому визначення часу вчинення правопорушення періодом з 01.04.2014 по 31.12.2015 року не ґрунтується на законі. Також не вказаний конкретно час, коли відповідачем виявлено порушення, яке поставлено у вину позивачу - в день затвердження акту ревізії чи в певний день в ході ревізії, оскільки у протоколі позивач вказує, що вже в ході ревізії ним надавались по суті даного питання пояснення.

Відповідно до довідки бухгалтера № 396/02.2 від 15.09.2016р. на балансі Лівобережного міжрайонного управління водного господарства обліковується 4 легкові автомобілі: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4.

Вказані автомобілі перебувають у державній власності в оперативному управлінні Лівобережного міжрайонного управління водного господарства, що підтверджується свідоцтвами про їх реєстрацію.

Відповідно до заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади, затверджених постановою КМУ № 65 від 01.03.2014р. передбачено недопущення використання для обслуговування органів державної влади більше одного легкового автомобіля. Установлено, що легкові автомобілі, що перебувають на балансі органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету, і вивільняються у зв'язку із здійсненням заходів, затверджених цією постановою, підлягають реалізації.

Згідно з дорученням Державного агентства водних ресурсів України на виконання постанови КМУ № 65 від 01.03.2014 року «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» зобов'язано керівників водогосподарських організацій на виконання постанови КМУ № 65 від 01.03.2014р. провести аналіз використання легкових автомобілів та забезпечити їх закріплення відповідно до напрямків використання.

Наказом начальника Лівобережного міжрайонного управління водного господарства ОСОБА_1 № 46 від 17.03.2014р. один автомобіль закріплений за начальником управління для здійснення службових поїздок, інші три автомобілі закріплені за структурними підрозділами для виконання виробничих процесів.

Відповідно до постанови КМУ № 848 від 04.06.2003р. «П ро впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями», з метою забезпечення економного витрачання бюджетних коштів установлено, що обслуговування легковими автомобілями посадових осіб установ та організацій, які повністю утримуються за рахунок державного чи місцевих бюджетів (далі - установи), здійснюється в межах установлених лімітів та асигнувань, передбачених у їх кошторисах. Легкові автомобілі використовуються тільки для поїздок, пов'язаних із службовою діяльністю посадових осіб. Після кожної поїздки посадова особа, в розпорядження якої надано автомобіль, в подорожньому листі водія підтверджує особистим підписом час закінчення обслуговування.

Судом встановлено, що при розгляді адміністративної справи відповідачем не було встановлено, яким чином використовувались транспортні засоби, що перебувають в оперативному управлінні очолюваної позивачем установою за рахунок видатків з бюджетних коштів - для обслуговування, що у розумінні постанови № 848 від 04.06.2003р. полягає у здійсненні поїздок, пов'язаних із службовою діяльністю посадових осіб, чи для виробничих процесів, також не встановлено, в чому конкретно полягає вина позивача у їх використанні управлінням.

Відповідно до ч.1 ст.137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням ( ч.2 ст.137 ГК України).

Встановлено, що прийняття рішення про реалізацію трьох автомобілів на балансі управління не відносилось до повноважень позивача без дозволу власника - держави в особі центрального органу державної влади, який надав позивачу доручення щодо порядку використання транспорту.

Посилання представників відповідлача на те, що три з чотирьох транспортних засобів управлінні не могли взагалі експлуатуватись, якщо позивач не міг їх реалізувати, суперечать змісту постанови № 65 від 01.03.2014р., в якій передбачено виключно вивільнення з подальшою реалізацією понад одного легкового автомобіля, який обслуговує орган державної влади, однак при цьому не установлено обмежень використання транспортних засобів для виробничих процесів, в зв'язку з чим вимоги до запровадження таких обмежень з боку відповідача не ґрунтуються на законодавстві, яким передбачено раціональне використання державного майна за призначенням для забезпечення виконання органом державної влади покладених на нього функцій.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про порушення відповідачем передбаченого законом порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності внаслідок неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведена, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надав.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню як протиправна.

В іншій частині адміністративний позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про : визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 161, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серія ДФІ №23-241/2016 від 15.06.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.164-2 КУпАП.

В іншій частині в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

ГОЛОВУЮЧИЙ