Справа № 809/1057/16
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа № 809/1057/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Пиріг Х.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представників відповідача - Фединяк Г.В., Харченка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митої декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №206000006/2016/00098 від 22.06.2016 та рішення про коригування митної вартості товарів №206000006/2016/000083/2 від 21.06.2016, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митої декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №206000006/2016/00098 та рішення про коригування митної вартості товарів №206000006/2016/000083/2 від 21.06.2016.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем 21.06.2016 в порушення вимог статті 57 Митного кодексу України визначено митну вартість транспортного засобу - мотоцикла марки KAWASAKI ER-5, 1997 року виготовлення, ідентифікаційний номер шасі НОМЕР_1, який імпортовано позивачем, за резервним методом, а не за ціною договору. У зв'язку з цим, відповідачем безпідставно відмовлено в прийнятті митної декларації, митному оформленні вказаного транспортного засобу. Крім того, відповідачем не проведено консультації з декларантом при застосуванні другорядних методів.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, щодо задоволення позову заперечили з підстав, викладених у письмовому запереченні (а.с.30). В обґрунтування своєї правової позиції зазначили, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений нормами діючого законодавства, зокрема статтею 368 Митного кодексу України. У задоволені позову просили відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

Позивачем 15.06.2016 придбано у нерезидента транспортний засіб - мотоцикл марки KAWASAKI ER-5, 1997 року виготовлення, ідентифікаційний номер шасі НОМЕР_1, вартістю 200,00 євро, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойс) (а.с.16).

Представником позивача - декларантом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 21.06.2016 було подано до Івано-Франківської митниці ДФС Митного поста «Івано-Франківськ-центральний» електронну митну декларацію №206050001/2016/401273 для митного оформлення мотоцикла марки KAWASAKI ER-5, 1997 року виготовлення, ідентифікаційний номер шасі НОМЕР_1 (а.с.35).

Посадовою особою відділу адміністрування митних платежів Івано-Франківської митниці ДФС відповідно до згенерованих форм контролю автоматизованої системи управління ризиками «Інспектор» та відповідно до Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631, наказу Івано-Франківської митниці ДФС №102 від 24.05.2015 було прийнято запит по визначенню митної вартості від 21.06.2016 № 20605001/2016/401273 (а.с.32).

За результатами встановлення правильності визначення митної вартості, тому 21.06.2016 Івано-Франківською митницю ДФС прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів №206000006/2016/000083/2 від, за яким було визначено митну вартість імпортованого мотоцикла за резервним методом у розмірі 624,00 ЄUR, та картку відмови в прийнятті митої декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №206000006/2016/00098 (а.с.11-12).

Згідно вказаної картки відмови митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Як встановлено судом, при визначенні митної вартості товару перший метод не застосований, у зв'язку з відсутністю у документах, зазначених в частині 2 статті 53 Митного кодексу України всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари. Інші методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв'язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно четвертого та п'ятого методів. Джерело інформації АСМО ДФС МД №204050003/2016/5677 від 16.05.2016. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Пунктом 1 частини 1 статті 50 Митного кодексу України, передбачено, що серед іншого, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Судом встановлено, що представником позивача разом з митною декларацією №206050001/2016/401273 для митного оформлення мотоцикла марки KAWASAKI ER-5, 1997 року виготовлення, ідентифікаційний номер шасі НОМЕР_2 було подано: акт проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 18.06.2016 №/2016/00677, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26.02.2016 №2, рахунок-фактуру (інфойс) від 15.06.2016, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Судом встановлено, що під час проведення митного оформлення, відповідачем встановлено можливе заниження митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості, звернути увагу на вартість ідентичних або подібних товарів. Перевірити дані електронного інвойсу. Провести перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів. У випадках, передбачених частинами третьою-четвертою статті 53 Митного кодексу України, здійснити запит додаткових документів. У випадках, передбачених частинами шостою статті 55 Митного кодексу України, прийняти рішення про коригування митної вартості. Витребувати у декларанта заявлені у графі 44 митної декларації документи, що підтверджують митну вартість товарів. Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин третьої-четвертої статті 53 Митного кодексу України».

Надалі, відповідачем встановлено, що заявлена митна вартість вищевказаного мотоцикла суттєво відрізняється від вартості ідентичних або подібних товарів, що міститься в центральній базі єдиної автоматизованої інформаційної системи органів доходів і зборів України по попередніх оформленнях.

Обставиною, з якою закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Судом встановлено, що для підтвердження митної вартості вищезазначеного мотоцикла відповідачем було запропоновано позивачу надати додаткові документи для підтвердження митної вартості шляхом направлення електронного повідомлення, на що позивачем було надано телефон продавця та адресу його проживання. Однак, вказане не підтверджує достовірність відомостей щодо ціни вищевказаного транспортного засобу.

Також, зазначене позивачем розмитнення подібного товару 09.02.2016 згідно вантажно-митної декларації №206050001/2016/400238 не спростовує інформації, що міститься в центральній базі єдиної автоматизованої інформаційної системи органів доходів і зборів України по попередніх оформленнях ідентичних або подібних (аналогічних) товарів.

Відповідно до частин 5, 6 статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Частиною 4 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У ході консультації декларанта повідомлено про рівень митної вартості на подібний аналогічний товар, запропоновано подати додаткові документи, крім того, встановлено, що позивач не звертався до відповідача з вимогою проведення консультації у письмовому вигляді, тому суд доводи позивача щодо не проведення консультації з декларантом при застосуванні другорядних методів не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 Митного кодексу України, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю, відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 268 Митного кодексу України передбачено, що у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

У рішенні митний орган навів достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, визначено джерела інформації, що використовувалися відповідачем для визначення митної вартості, зазначено послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведеного та враховуючи наявність у єдиній автоматизованій інформаційній системі органів доходів і зборів України інформації про іншу митну вартість ідентичних товарів, у відповідача виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару і правові підстави для прийняття спірних рішення та картки відмови.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, оскільки судом не встановлено, а позивачем не наведено обставин, які б свідчили про протиправність картки відмови в прийнятті митої декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №206000006/2016/00098 та рішення про коригування митної вартості товарів №206000006/2016/000083/2 від 21.06.2016, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, а позов таким що не підлягає до задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 03.10.2016.