Справа № 810/1109/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м.Київ 810/1109/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання: Волощук Л.В.

представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЙ.БІ.СІ

до Київської митниці Державної фіскальної служби

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ЕЙ.БІ.СІ до Відділу митного оформлення №1 Митного посту Вишневе Київської митниці ДФС, Київської митниці ДФС, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №125130003/2015/110083/2 від 28.10.2015р., видане Митним постом Святошин, Код - 125130003;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125130003/2015/00094 від 28.10.2015р., видану Митним постом Святошин, Код - 125130003;

- визнати заявлену декларантом митну вартість товару щодо товарів, які імпортуються (хурма), а саме 0,70 доларів США за кілограм.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, ТОВ ЕЙ.БІ.СІ визначило його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявивши цей показник у деклараціях митної вартості, до яких додало документи, що її підтверджують згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України.

Проте, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився з заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів та коригування митної вартості товару застосувавши резервний метод.

Позивач зазначив, що причиною коригування митної вартості товару, яка зафіксована в оскаржуваному рішенні вказано: «відсутність в поданих документах відомостей про підтвердження числових значень складових митної вартості товарів». На цій підставі митний орган не застосував метод визначення митної вартості товару за ціною договору.

У свою чергу, позивач стверджує, що подібне твердження митного органу не відповідає дійсності, оскільки при розмитненні товару декларантом було подано до митного органу Специфікацію № 2 від 15.10.2015, яка є невідємною частиною Контракту № 11 від 22.09.2015 та містить всі відомості про числові значення митної вартості товару.

Крім того, позивач зауважив, що декларантом було надано до Київської митниці ДФС заяву про підтвердження заявленої митної вартості, а також додаткові документи відповідно до переліку зазначеному митним органом у рішенні про коригування митної вартості. При цьому, позивач впевнений, що вказані пояснення та додаткові документи чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей, містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують ціну товару, що підлягала сплаті за оцінюваний товар.

Разом з цим, на думку декларанта, вимога митного органу про надання всіх без виключення запитуваних документів (в тому числі і не існуючих) без врахування фактичних взаємовідносин між продавцем та покупцем суперечить приписам статті 53 Митного кодексу України.

В адміністративному позові позивач також звертав увагу суду на те, що ціна товару у рішенні про коригування митної вартості визначена безпідставно, тобто без урахування дійсних умов поставки товару, реальних складових вартості товару та без прямої орієнтації на ціну у раніше оформленій митній декларації № 125130003/2015/509744.

За наведених обставин, ТОВ «ЕЙ.БІ.СІ» вважає, що рішення про коригування митної вартості № 125130003/2015/110083/2 від 28.10.2015 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспорних засобів комерційного призначення № 125130003/2015/00094 від 28.10.2015 є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/1109/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач (Київська митниця ДФС) адміністративного позову не визнав та 31.05.2015 надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов відповідно до змісту яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що в ході перевірки поданих до митного оформлення документів за ЕМД від 28.10.2015 №125130003/2015/510304 митницею проведено детальний аналіз складових митної вартості товару на умовах СРТ - Київ, визначених калькуляцією виробника, яка зазначена у специфікації до зовнішньо- економічного контракту та встановлено, що вони не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари, а саме:

- вартість витрат на пакування товару у деревяних ящиках не відповідає мінімальному значенню вартості таких ящиків, згідно з інформаційним бюлетенем ДП «Держовнішінформ» щодо розрахункових рівнів цін, які склались протягом 2015 року;

- виникають сумніви у числових значеннях вартості доставки товару, оскількі декларантом не було надано жодного належного документу, який би підтвердив вартість перевезення товару до митного кордону України;

- в специфікації від 15.10.2015 № 2 до Контракту наведена калькуляція ціни товару, проте вона не містить всіх відомостей про витрати передбачених у пунктах 2.4 та 3.3 цього Контракту;

- не надано до митного оформлення жодного обєктивного та достовірного документу, який би давав можливість перевірити числове значення складових митної вартості відповідно до умов поставки CPT;

- декларантом задекларовано, що покупець та продавець є взаємоповязаними особами, що може суттєво впливати на заявлену митну вартість товару, однак документально дана взаємозалежність первинно не прослідковувалась.

За таких обставин, зазначає відповідач, контролюючий орган не мав можливості перевірити числовий розрахунок заявленої митної вартості товару. При цьому, заявлена декларантом митна вартість товару значною мірою відрізнялась від митної вартості товарів за наявною у органу доходів та зборів інформацією у максимально наближений термін з оцінюваним про митну вартість ідентичних та подібних товарів.

Оскільки подані разом з митною декларацією документи не містили підтвердження всіх числових значень складових митної вартості та враховуючи можливу повязаність позивача та продавця, що могло б вплинути на митну вартість товару, митним органом було запропоновано декларанту надати додаткові документи відповідно до приписів Митного кодексу України.

Також із заперечень відповідача вбачається, що однією з підстав для витребування у позивача додаткових документів стало використання такого джерела інформації, як автоматизована система аналізу та управління ризиками АСАУР.

Київською митницею ДФС зазначено, що позивач був ознайомлений з вимогами митного органу про надання додаткових документів, що підтверджується листом директора позивача направленого на адресу митниці. Водночас жодних додаткових документів від позивача до органу доходів та зборів не надходило. При цьому, відповідач зауважив, що декларант жодного разу не звертався до митного органу з проханням або вимогою в наданні йому будь-яких детальних консультацій.

Оскільки надані позивачем документи виявились недостатніми для визнання заявленої позивачем митної вартості за основним методом, зокрема залишились непідтвердженими такі складові митної вартості як ціна товару, транспорті витрати та витрати на страхування, тому митний орган законно та обґрунтовано прийняв рішення про коригування митної вартості.

Відповідач наголошував, що визначення митної вартості товару «хурма свіжа, врожаю 2015 року», митним органом здійснювалося у відповідності до статей 49-64 Митного кодексу України, Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМСУ від 13 липня 2012 року № 362, цінової інформації, наявної у митного органу.

У запереченнях на позов відповідач також пояснив суду, що рішення про коригування митної вартості містить чітке обґрунтування неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості, крім резервного.

З огляду на зазначене, Київська митниця ДФС стверджує, що оскаржувані рішення були прийняті контролюючим органом з урахуванням вимог чинного законодавства, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами, а тому підстави для їх скасування відсутні.

У судовому засіданні 10.06.2016 представник позивача уточнив коло відповідачів та зазначив, що позовні вимоги ТОВ «ЕЙ.БІ.СІ» скеровані лише до Київської митниці ДФС.

Під час судового розгляду справи представник позивача також надав додаткові пояснення по справі. Зазначив, що відповідно до пункту 2.4 Контракту № 11 до ціни товару вже включено такі складові, як вартість тари, пакування та маркування, завантаження, а тому такі витрати відповідно до приписів частини 10 статті 58 Митного кодексу не підлягають підтвердженню додатково.

Представник позивача також звертав увагу суду на те, що в оскаржуваному рішенні митним органом не наведено критеріїв щодо взаємоповязаності ТОВ «ЕЙ.БІ.СІ» та продавця «ISAYEV MMC» LLC. При цьому, в декларації товариством було вказано, що взаємозалежність продавця та покупця не вплинула на ціну товару.

Зауважив, що відповідно до умов поставки СРТ поставка відбулась у день отримання товару підприємством, а саме 28.10.2015, а тому оплата товару відбулась у повній відповідності з умовами 100% передплати за 6 днів до поставки товару, а саме 22.09.2015.

Крім того, представник позивача у судовому засіданні наголошував, що контролюючим органом в ході проведення консультації не було розяснено декларанту які розбіжності містять подані до митного оформлення документи та які саме документи необхідно додатково надати на підтвердження заявленої митної вартості товару. Разом з цим, до стадії судового розгляду єдиною складовою митної вартості, яку митний орган вимагав підтвердити документально була ціна товару.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи викладені письмових запереченнях на адміністративний позов та письмових поясненнях від 22.07.2016.

Додатково пояснив, що в ході перевірки розрахунку заявленої митної вартості товару контролюючим органом було встановлено, що відомості пункту 4 Специфікації № 2 до контракту № 11 не відповідають пунктам 2.3. та 3.3 цього контракту, а саме свідчать про не включення до ціни товару складових, які визнано контрактом обовязковими, зокрема, вартість маркування та навантаження, а також витрати на митне оформлення при експорті.

Разом з цим, митним органом було також встановлено заниження вартості тари та упаковки та вартості доставки товару.

Представник відповідача також звертав увагу суду на те, що в разі, якщо витрати на доставку товарів не включаються до ціни товару (відповідно до умов поставки СРТ), то такі витрати та їх розмір згідно з вимогами Митного кодексу України мають бути доведені самим декларантом.

Крім того, представник митного органу у судовому засіданні наголошував на тому, що нормами чинного законодавства не передбачено обовязку митниці кожен раз обґрунтовувати підстави витребування додаткових документів.

У свою чергу, в ході проведення консультації у позивача не виникло жодних питань стосовно запитуваних митним органом додаткових документів. При цьому, на момент прийняття оскаржуваного позивач самостійно відмовився надавати витребувані митним органом додаткові документи, що підтверджується листом директора підприємства.

Представник відповідача також пояснив суду, що враховуючи те, що жодного митного оформлення за основним методом визначення митної вартості не було застосувати методи, передбачені статтями 59,60 Митного кодексу України у спірному випадку було неможливо, а тому митне оформлення було здійснено з урахуванням рішення про коригування митної вартості від 12.10.2015 № 125130003/2015/110016/2. Станом на момент прийняття оскаржуваного рішення митна вартість товару за вказаною МД від 12.10.2015 відповідно до цінової інформації ЄАІС була на рівні 1,58 дол. США/кг.

За наведених обставин, представник відповідача стверджував, що всі дії та рішення посадових осіб митниці є аргументованими, відповідають та засновані на вимогах законодавства України з питань державної митної справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2015 року між «ISAYEV MMC» LLC (продавець) та ТОВ "Ей.Бі.Сі" (покупець), укладено контракт №11 (Контракт) на постачання свіжих, а також сушених овочів та фруктів у кількості та асортименті визначених в специфікаціях, узгоджених на кожну партію товару та які є невідємною частиною дійсного контракту.

Відповідно до умов зазначеного контракту ціни на продукцію за один кг та загальна вартість партії, що поставляється визначені в специфікаціях. Ціна товару складається з вартості товару, тари, упакування та маркування, навантаження, митних витрат та території країни продавця.

Сторони узгодили, що умови поставки визначаються за Міжнародними правилами інтерпретації «Інкотермс 2010» та у специфікаціях вказується один з двох варіантів: FCA місто та країна згідно специфікації або СРТ м. Київ, Україна.

Форма оплати 100% після поставки кожної партії товару, якщо інші форми оплати не будуть передбачені в специфікаціях.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи Специфікації № 2 до Контракту № 11 від 22.09.2015 сторони узгодили поставку продукції: хурма, країна походження Азербайджан, вагою (нетто) 18500 кг. Встановили умови поставки СРТ м. Київ, Україна та 100% передплату. Визначили калькуляцію ціни на рівні 0,70 дол. США/кг, яка складається з наступного: вартість товару дол. США/кг: 0,58; упакування та тара дол. США/кг: 0,02; доставка до Києва дол. США/кг: 0,10, а також загальну вартість партії товару в сумі 12950,00 дол. США.

Судом також встановлено, що відповідно до пункту 3.3. Контракту за умовами поставки СРТ м. Київ, Україна до ціни товару включається вартість тари, упакування та маркування, навантаження, витрат на митне оформлення на території країни продавця, доставка до пункту призначення в м.Київ, Україна.

На підставі вказаного контракту та Специфікації № 2 від 22.10.2015 ТОВ "Ей.Бі.Сі" імпортовано: хурма свіжа, врожаю 2015 року, в ящиках, не розфасована для роздрібної торгівлі 18500 кг. Виробник «ISAYEV MMC» LLC, країна виробництва: AZ.

З метою митного оформлення вказаного товару позивачем до митниці було подано електронну митну декларацію від 28.10.2015 № 125130003/2015/510304.

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав до митного органу наступні документи:

міжнародна автомобільна накладна (CMR) 398591 від 19.10.2015;

рахунок-фактура (інвойс) № 1/01 від 15.10.2015;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікація № 2 від 15.10.2015;

зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 11 від 22.09.2015;

інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару № 2730 від 19.10.2015;

інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2730 від 19.10.2015;

інформація про позитивні результати здійснення ветеринарно-санітаричного контролю (державного контролю) всіх харчових продуктів № 2730 від 19.10.2015;

фітосанітаричний сертифікат, який видається країною-експортером № 192036 від 19.10.2015;

сертифікат про походження товару форми СТ-1 № AZUA15002776А від 16.10.2015;

копія митної декларації країни відправлення № 50 від 19.10.2015;

Після опрацювання зазначених документів, Київською митницею ДФС було повідомлено позивача про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару, згідно зі статтею 53 Митного кодексу України, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прайс-листи виробника товару, висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних товарів на території України, інші документи для підтвердження митної вартості товару (за бажанням декларанта).

Крім того, судом встановлено, що митним органом було проведено консультацію з декларантом відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи заяви директора ТОВ "Ей.Бі.Сі" від 28.10.2015 вих.№1 декларантом додаткові документи на вимогу митного органу надані не були. При цьому, директор підприємства просив контролюючий орган винести рішення про коригування митної вартості до закінчення десятиденного терміну.

У звязку з ненаданням декларантом додаткових документів на підтвердження всіх числових складових митної вартості товару Київською митницею ДФС 28.10.2015 було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 125130003/2015/110083/2. Відповідно до змісту цього рішення контролюючим органом застосовано резервний метод визначення митної вартості товару з наступних підстав: метод за ціною договору не застосовується тому, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості не містяться всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, декларант відмовився від подання додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовується у звязку з невиконанням вимог статей 59-60 Митного кодексу України; методи згідно зі статтями Митного кодексу України 62 та 63 не застосовуються у звязку з відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами. Резервний метод використаний з урахуванням інформації, наявної в митному органі, щодо митного оформлення товарів за МД №125130003/2015/509744.

Разом із вказаним рішенням митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 125130003/2015/00094 від 28.10.2015 відповідно до якої позивачу повідомлено про неможливість прийняття митного оформлення поданої ним митної декларації.

Отримувач товару ТОВ "Ей.Бі.Сі" використав можливість випуску товару у вільний обіг шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

16 січня 2016 року ТОВ "Ей.Бі.Сі" звернулось до митного органу з заявою вих.№ 01/16 про підтвердження заявленої митної вартості та надання додаткових документів.

За результатами розгляду зазначеної заяви Київською митницею ДФС листом № 554/4/10-70-63-47 від 20.01.2016 підприємству було повідомлено про відмову у перегляді рішення про коригування митної вартості товарів на тій діставі, що документи, надані декларантом в якості додаткових, не стали підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару оскільки надані не в повному обсязі.

19.02.2016 позивач звернувся зі скаргою на вказане рішення Київської митниці ДФС. Листом № 2082/4/10-70-19-41 від 04.03.2016 Державна фіскальна служба України повідомила ТОВ "Ей.Бі.Сі", що підстави для перегляду рішення про коригування митної вартості відсутні.

Не погоджуючись з рішенням митного органу від 28.10.2015 № 125130003/2015/110083/2 про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов'язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Як визначає стаття 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з положеннями статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

За змістом статей 49 та 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з приписами частини 4 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Статтею 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщується через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (стаття 57 Митного кодексу України).

За приписами статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Статтею 58 Митного кодексу України закріплено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, заявленої декларантом, необхідність перевірки її дійсності, віднесена до обов'язків митного органу.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до вимог частини 2 статті 361 Митного кодексу України органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. (Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.)

Пунктом 4.5.4. розділу ІV Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа встановлено, що при здійсненні митного оформлення МД виконується, зокрема така митна формальність, як контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта додаткові документи, що перелічені в частині третій статті 53 Митного кодексу України.

Відповідно до змісту рішень Верховного суду України від 15.10.2013 № 21-270а13 та від 22.10.2013 № 21-342а13, які згідно з вимогами статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства є обовязковими для врахування судами та субєктами владних повноважень, підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах ЄАІС ДМСУ інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.

Згідно з вимогами частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Аналіз положень статті 53, частин першої, другої та пятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобовязаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу.

Викладене також свідчить про те, що у разі виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах, виявлення ознак підробки або наявності чи відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган має право вимагати від декларанта надання додаткових документів, перелік яких визначено законодавцем.

Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, проведення консультацій у митного органу щодо узгодження митної вартості товару з декларантом вказаними законодавчими нормами не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Київської митниці ДФС було проведено перевірку числових значень заявленого декларантом рівня митної вартості товару, наявності в поданих декларантом документах всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за імпортовані товари. Перевіркою встановлено, що подані декларантом до митного оформлення документи не місять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та разом з цим, містять розбіжності. З огляду на встановлені обставини, митна вартість імпортованих товарів не могла бути визначена контролюючим органом за ціною договору.

Так, митним органом було проаналізовано зміст Контракту № 11 та Специфікації № 2, (яка є невідємною частиною цього Контракту) та встановлено, що декларантом не включено до калькуляції ціни товару всіх витрат передбачених у пункті 2.4 Контракту, а саме: витрат на завантаження, маркування та митне оформлення у країні експорту.

Вирішуючи питання щодо правомірності даного твердження відповідача судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, пункту 4 Специфікації № 2 калькуляція ціни товару складається з наступного: вартість товару дол. США/кг: 0,58; упакування та тара дол. США/кг: 0,02; доставка до Києва дол. США/кг: 0,10, що разом становить 0,70 дол. США/кг.

Разом з цим, відповідно до умов Контракту № 11 ціна товару складається з вартості товару, тари, упакування та маркування, навантаження, митних витрат та території країни продавця.

Отже, судом встановлено, що в калькуляції ціни товару виробника дійсно не відображені такі елементи витрат як маркування, навантаження та митні витрати на території країни продавця.

При цьому, суд звертає увагу, що калькуляція це обчислення собівартості одиниці продукції, виконаних робіт та послуг, а також заготівельної собівартості матеріальних цінностей та засобів виробництва за елементами витрат. В такому документі мають бути відображені всі складові вартості товару.

Крім того, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати в редакції від 01.01.2011 за умовами поставки СРТ Продавець зобов'язаний з урахуванням застережень статті Б.6:

- нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту його поставки у відповідності зі статтею А.4, а також сплатити фрахт і все що випливають із статті А.3) витрати, включаючи витрати по навантаженню товару і вивантаженню його в місці призначення, які відповідно до договору перевезення покладаються на продавця;

- оплатити, якщо це буде потрібно, всі витрати, пов'язані з виконанням митних формальностей для експорту, як і інші мита, податки та інші збори, що підлягають оплаті при експорті товару, і витрати, пов'язані з його транзитним перевезенням через треті країни, у випадках, коли вони відповідно до договору перевезення покладаються на продавця (пункт А.6. розподіл витрат).

Продавець зобов'язаний за свій рахунок забезпечити упаковку (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно надавати у розпорядження обумовлений контрактом товар без упаковки), необхідну для доставки товару. Упаковка повинна бути маркована належним чином (пункт А.9. Перевірка - упаковка маркування).

Продавець зобов'язаний на прохання покупця зробити останньому за його рахунок і на його ризик повне сприяння в одержанні будь-яких документів або еквівалентних їм електронних повідомлень (крім названих в статті А.8), що видаються чи передаються у країні відправлення та / або в країні походження товару, і які можуть знадобитися покупцеві для імпорту товару або, в разі необхідності, для його транзитного перевезення через треті країни (пункт А.10. Інші обов'язки).

Отже, з наведеного вбачається, що за умовами поставки СРТ (Інкотермс 2010) на продавця товару покладаються витрати, зокрема, на навантаження та маркування, а також витрати, пов'язані з виконанням митних формальностей для експорту. Зазначені витрати складають собівартість продукції та мають бути визначені в калькуляції ціни товару.

Як стверджує позивач, вказані витрати відповідно до пункту 2.4. Контракту № 11 були включені до ціни товару, у звязку з чим не повинні додатково бути підтверджені декларантом.

Водночас, судом встановлено, що жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що витрати продавця на навантаження, маркування та митне оформлення при експорті були включені до ціни товару позивачем як митному органу, так і суду надано не було. При цьому, суд зазначає, що сам факт відображення вказаних витрат в Контракті не є належним доказом їх фактичного включення до ціни товару.

Таким чином, судом встановлено, що митний орган був позбавлений можливості достовірно перевірити включення витрат на навантаження, маркування та митне оформлення при експорті до ціни товару.

У свою чергу, відповідно до вимог частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати, понесені покупцем: вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, повязаних із пакуванням. Витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, повязані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

До того ж, розрахунки таких витрат мають здійснюватись на основі достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Це є обовязковою умовою для застосування основного методу визначення митної вартості відповідно до частини 8 статті 58 Митного кодексу України та є обовязком декларанта відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що декларант зобовязаний був або надати до митного оформлення належні докази того, що витрати продавця на навантаження, маркування та митне оформлення при експорті були включені до ціни товару, або включити такі витрати до митної вартості товару.

Під час розгляду справи судом також встановлено, що однією з підстав для прийняття оскаржуваного рішення слугувала наявність сумнівів митного органу у числових значеннях вартості пакування та тари, а також вартість доставки товару до міста Києва.

Представником митного органу в ході судового розгляду справи було зазначено, що згідно наданих декларантом до митного оформлення документів вартість витрат на пакування товару у деревяних ящиках складає 0.02 дол. США/кг ваги нетто, а загальні витрати по даній поставці становлять 370 дол.США (18500 кг*0,02 = 370 дол.США). У свою чергу, зазначені у калькуляції суми не відповідають мінімальному значенню вартості таких ящиків, згідно з інформаційним бюлетенем ДП «Держовнішінформ» щодо розрахункових рівнів цін, які склались на експорт товарів з митної території України протягом 2015 року у розмірі 172 дол. США/т.

Представник відповідача зауважив, що при імпорті на митну територію України мінімальна вартість деревяних ящиків ще вища та становить згідно із даними інформаційного бюлетеню за товарною позицією згідно з УКТЗЕД 441520 - 421 дол. США/т (0,421 дол.США/кг).

Різниця між вагою брутто (22500 кг.) та вагою нетто (18500 кг.), заявлених декларантом у МД становить 4000 кг. Витрати на пакування згідно з калькуляцією виробника - 370 дол. США, а за кг ваги нетто -0,0925 дол.США/кг (370 дол. США/4000 кг = 0,0925 дол. США/кг), що також, не відповідає мінімальному значенню вартісного показника за кг деревяних ящиків, зазначеного вище.

Крім того, відповідно до проведеного митницею аналізу наявної інформації згідно з ПІК «Цінова інформація при визначення митної вартості» ЄАІС Держмитслужби України митної вартості товару «деревяних ящиків», імпорт яких здійснюється за кодом товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_1 за період з 28.09.2015 по 28.10.2015 - мінімальна митна вартість без урахування країни походження відповідно до наявної інформації згідно з ПІК «Цінова інформація при визначення митної вартості» ЄАІС Держмитслужби України становить - 2,99 дол. США/кг.

Перевіряючи обґрунтованість вказаного висновку судом встановлено, що сумніви контролючого органу відносно достовірності даних вказаним позивачем щодо понесених витрат на упаковку та тару, які складають ціну товару, є обґрунтованими та правомірними, а вказані відповідачем доводи підтверджуються наявними у справі доказами.

Щодо сумнівів у числових значеннях вартості доставки товару відповідач пояснив суду, що митницею здійснено аналіз цінової інформації вартості по доставці товару на однакових умовах поставки з оцінюваним товаром (СРТ - Київ автомобільний транспорт на морському судні (класифікатор у гр. 25 МД « 16»).

За результатами вказаного аналізу в ПІК «АСМО Інспектор-2006» була відсутня інформація доставки подібного товару з Азербайджану, але наявна - з Грузії (МД від 25.04.2016 № 125110011/2016/004794). Відстань від Zaqatala (Закатали), Азербайджанської Республіки до Тбілісі (Грузія) становить 218 км.

В ході проведення митного контролю Київською митницею ДФС в було встановлено, що вартість доставки з морського порту Грузії до м. Києва автомобільним транспортом на морському судні (ідентичний вид поставки та умови поставки - СРТ - Київ, з оцінюваним товаром, але з меншою відстанню до місця призначення) становить 2800 дол. США, а доставка з порту Грузії до Іллічівського морського торгівельного порту на умовах поставки FСА - Гурджаани становить 1800 ОСОБА_2 (або 1962,36 дол. США).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи митної декларації № 125130003/2015/510304 від 28.10.2015 позивачем у графі 25 «вид транспорту на кордоні» зазначено « 16», що згідно з даними Класифікатора видів транспорту затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011 означає «Вантажний автомобіль на морському судні».

Крім того, як було встановлено судом, вартість доставки вказана декларантом з Zaqatala до Києва складає 0,10 дол.США/кг., та відповідно за партію товару (18500 кг.) 1850,00 дол.США/кг.

У свою чергу, з наданих відповідачем доказів: витягу із Інтернет ресурсу «Della.ua» та копій митних декларацій від 25.04.2015 № 125110011/2016/00479 та від 23.07.2015 № 125110008/2015/110564 судом встановлено, що вартість доставки визначена у Специфікації № 2 до контракту № 11 від 22.11.2015 є нижчою від наявної в органі доходів та зборів інформації щодо витрат на транспортування товару за аналогічним видом та умовами поставки.

Наведене свідчить про обґрунтованість сумнівів митного органу щодо такої складової вартості товару як доставка до Києва.

У свою чергу, позивач жодних доказів на підтвердження достовірності даних щодо понесених продавцем витрат на пакування, тару та доставку до м.Києва суду під час митного оформлення імпортованого товару, адміністративного оскарження рішення про коригування митної вартості, а також в ході судового розгляду справи - не надав.

Таким чином, суд погоджується з доводами митного органу про те, що декларантом надано неповну інформацію про митну вартість товару, а саме його ціну.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості товару.

Відносно доводів митного щодо не підтвердження декларантом такої обовязкової складової митної вартості як страхування, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 7 частини 10 статті 58 Митного кодексу України, витрати на страхування є обовязковою складовою митної вартості, яка підлягає включенню до неї, а страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування віднесені до переліку обовязкових документів, що подаються для підтвердження митної вартості.

У свою чергу, згідно з умовами поставки СРТ Інкотермс- 2010 страхування вантажу є правом, а не обовязком покупця, та відповідно витрати понесені декларантом на таке страхування включаються до митної вартості лише в разі його здійснення. Проте, якщо покупець не бажає проводити страхування експортованого товару то і страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування віднесені до переліку обовязкових документів, які подаються для підтвердження митної вартості, надавати до митного оформлення не повинен (оскільки такі документи не складались, а до митної вартістості не включено витрат на страхування).

В ході розгяду справи представник позивача пояснив суду, що страхування вантажу не здійснювалось. Крім того, з наявних у справі доказів судом не встановлено відомостей, які б свідчили про страхування вантажу вказаного в митній декларації.

Таким чином, доводи Київської митниці ДФС про те, що декларантом не підтверджено документально та вартісно такої обовязкової складової митної вартості, як витрати на страхування в ході судового розгляду не підтвердились.

Щодо доводів відповідача відносно пов'язаності продавця з покупцем, слід зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту декларації митної вартості (графа 9а) декларантом вказано, продавець та покупець є взаємоповязаними особами, проте така взаємоповязаність сторін договірних відносин не вплинула на митну вартість товару.

Відповідно до пункту 4 статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року для цілей цієї Угоди особи вважаються пов'язаними між собою, якщо:

а) вони є службовцями або директорами підприємств один одного;

б) вони юридично визнані партнерами по бізнесу;

в) вони є роботодавцем і працівником;

г) будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них;

д) один з них безпосередньо або опосередковано контролює іншого;

е) обидва безпосередньо чи опосередковано контролюються третьою особою;

г) разом вони безпосередньо чи опосередковано контролюють третю особу;

ж) вони є членами однієї і тієї ж сім'ї.

Згідно з приписами пунктів 12, 13 статті 58 Митного кодексу України, той факт, що продавець і покупець пов'язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів. За наявності достатніх підстав вважати, що відносини вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

За наявності таких обґрунтувань та підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість сумнівів, як передбачено частиною 4 статті 53 Митного кодексу України, орган доходів і зборів, повинен витребувати у декларанта додаткові документи, передбачені цим пунктом для підтвердження чи спростування такого впливу, а саме: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

При цьому, пунктом 15 зазначеної статті встановлено, що декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв'язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Частиною 14 статті 58 Митного кодесу України передбачено, що у разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Частинами 18 - 20 статті 58 Митного кодексу України, на які посилається відповідач, передбачено, що при продажу товарів між пов'язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що митна вартість оцінюваних товарів є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалась одночасно або майже одночасно з операцією оцінюваними товарами:

1) вартість операції при продажу непов'язаним покупцям ідентичних або подібних товарів (аналогічних) товарів для експорту в України;

2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями ст.62 цього Кодексу;

3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положенням ст.63 цього Кодексу.

У разі здійснення вищезазначених порівнянь враховується наявна у органу доходів і зборів або подана декларантом чи уповноваженою ним особою інформація щодо різниці в комерційних рівнях продажу, кількісних показниках, елементах і витратах, зазначених у ч.10 цієї статті, та витратах, які понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець не пов'язані між собою, і не понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець пов'язані між собою.

У свою чергу, відповідач не вказує про те, що згідно з вимогами частини 20 статті 58 Митного кодексу України порівняння з вартістю операцій, зазначених у пункті 1-3 частини 18 статті 58 Митного кодексу України, здійснюється за ініціативою декларанта або уповноваженої ним особи. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами.

Виходячи з сукупного аналізу викладених положень, зазначаючи про те, що порівняння здійснюється лише за ініціативою декларанта, законодавець передбачив, що отримана для порівняння інформація, яка може бути як наявна у органу доходів і зборів так і подана декларантом, може використовуватися митним органом лише за згодою декларанта. Тобто дотримується принцип, що посадова особа органу доходів і зборів не може вимагати або примушувати будь-яку особу, яка не є резидентом, надавати для вивчення або дозволяти доступ до будь-якого рахунка чи інших записів для цілей визначення обчисленої вартості (ч.2 ст.63 Митного кодексу України).

Крім того, відповідачем суду не надано доказів та письмових обґрунтувань щодо впливу пов'язаності продавця та покупця на ціну товару.

Разом з цим, в письмових запереченнях на адміністративний позов, відповідач вказує про те, що декларантом не були надані додаткові документи передбачені частиною 4 статті 53 Митного кодексу України. Проте, такі твердження митного органу не приймаються судом до уваги, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що ТОВ «Ей.Бі.Сі» надавались такі додаткові документи як калькуляція ціни товару та виписки з бухгалтерських та банківських документів, що стосуються відчуження оцінюваних товарів на території України

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що доводи митного органу про вплив на митну вартість товару задекларованого позивачем факту взаємоповязаності продавця з покупцем є не обґрунтованими.

Обгрунтовуючи правомірність оскаржуваного рішення відповідач зазначає також про те, що надане платіжне доручення в іноземній валюті від 22.10.2015 неможливо ідентифікувати з оцінюваним товаром з таких причин: у платіжному дорученні у графі 70 «призначення платежу» є посилання на проформу інвойс від 15.10.2015 № 010, який для підтвердження митної вартості на розгляд не надано; дата здійснення оплати 22.10.2015, що не відповідає умовам оплати товару шляхом 100% передоплати, оскільки відвантаження товару було здійснено 19.10.2015.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом відповідно до умов контракту № 11 від 22.09.2015 ціни на продукцію за один кг та загальна вартість партії, що поставляється визначені в специфікаціях.

Форма оплати 100% після поставки кожної партії товару, якщо інші форми оплати не будуть передбачені в специфікаціях.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи Специфікації № 2 до Контракту № 11 від 22.09.2015 сторони узгодили поставку продукції: хурма, країна походження Азербайджан, вагою (нетто) 18500 кг. та загальною вартістю 12950,00 дол. (0,70 дол. США/кг). Встановили умови поставки СРТ м. Київ, Україна та 100% передоплату.

Крім того, як вбачається зі змісту комерційної угоди № 12/1-UA позивачу було запропоновано товар - свіжа хурма, врожай 2015 року за ціною 0,7 дол.США/кг на умовах 100% передоплати шляхом перерахування коштів на валютний рахунок продавця в Азербайджані. У цій угоді продавець зазначив, що поставка товару буде відбуватись протягом 3-5 робочих днів після надходження коштів на його рахунок в Азербайджані.

Разом з цим, з наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 22.10.2015 (пункт 59, 70) судом встановлено, що ТОВ «Ей.Бі.Сі» 22.10.2015 було здійснено на користь «ISAEV MMC», LLC передплату за фрукти відповідно до Контракту № 11 від 22.09.2015 та проформи-інвойсу № 10 від 15.10.2015.

При цьому, суд звертає увагу, що проформа - інвойс - за своєю правовою природою це попередній рахунок, що виписується або як пропозиція (оферта), або як рахунок на передоплату в рамках зовнішньоторговельної операцій, що передбачає попередні платежі. Відмінність проформи інвойсу від інвойсу тільки в тому, що деякі дані, наприклад кількість одиниць може змінюватися в процесі узгодження замовлення.

Разом з цим, статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, зокрема, рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу).

Тобто, законодавцем альтернативно визначено документи, які мають бути подані декларантом до митного оформлення в залежності від умов проведення оплати.

Суд також звертає увагу, що відмінності у назві «проформа-інвойс» та «інвойс» не змінюють суті документа. До того ж, така відмінність жодним чином не впливає на числові значення митної вартості, перевіряти які уповноважений митний орган.

Аналогічної правової позиції дотримується також Вимщий адміністративний суд України (рішення: від 11.08.2016 року № К/800/41236/15, від 23.06.2016 № К/800/50958/15 та інші).

У свою чергу, зі змісту досліджених в ході судового розгляду справи документів, а саме: специфікації № 2 до Контракту № 11 від 22.09.2015, платіжного доручення від 22.05.2016 та інвойсу (який відображає зміст проформи-інвойсу та є основним документом) судом встановлено, що сума коштів вказана у платіжному від 22.09.2015 була перерахована позивачем саме на передплату оцінюваного товару.

Таким чином, доводи митного органу відносно того, що надане платіжне доручення в іноземній валюті від 22.10.2015 неможливо ідентифікувати з оцінюваним товаром є необґрунтованим та не приймаєжться судом до уваги.

Водночас, як вже зазначалось, сторони узгодили 100% передоплату та поставку товару протягом 3-5 робочих днів після надходження коштів на рахунок продавця.

При цьому, судом встановлено, що передплата за товар визначений Специфікацією № 2 до Контракту № 11 від 22.09.2015 була здійснена позивачем 22.10.2015, в той час як відвантаження вказаного товару продавцем відбулось 19.10.2016 (тобто до надходження коштів на валютний рахунок продавця) та 22.10.2015 було укладено інвойс.

У свою чергу, доводи позивача відносно того, що оплата відбулась у повній відповідності з умовами 100% передплати за шість днів до поставки товару не приймається судом до уваги, з огляду на те, що за умовами здійснення авансових вснесків продавцем виписується спочатку проформа-інвойс, який, зокрема, може свідчити про факт відвантаження товару продавцем покупцю.

Разом з цим, суд зауважує, що виписаний після проформи-інвойсу інвойс повинен містити точні дані про відвантажений товар, надані послуги або виконані роботи. Інвойс виписується продавцем і передається покупцеві одночасно з товаром. У цьому документі обов'язково вказується власник товару.

Таким чином, з наведеного вбачається, що перехід права власності на товар від продавця до покупця за наявності умов здійснення авансових внесків підтверджується саме інвойсом.

Отже, митним органом було правомірно встановлено наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах щодо оплати товару.

Вказані обставини вкотре свідчать про те, що декларантом не надано обєктивної, повної та достовірної інформації про митну вартість товару.

Надаючи правову оцінку діям митного органу щодо витребування у позивача додаткових документів на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, суд зазначає наступне.

Вимогами чинного законодавства передбачено, що митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Вказана позиція випливає також із постанови Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-270а13 за позовом закритого акціонерного товариства Виробниче об'єднання "Конті" до Східної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області, де судом наголошено, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості; наявність у єдиній автоматизованій системі інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

У постанові від 10 квітня 2012 року у справі № 21-52а12 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Грета" до Східної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, Верховний Суд України дійшов висновку, що митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати належні документи для підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відсутність документального підтвердження використаних декларантом або уповноваженою ним особою відомостей, не визначеність їх кількості та достовірності, а також відсутність обовязкових складових митної вартості є підставами, що унеможливлюють застосування основного методу визначення митної вартості відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України, норма якої має імперативний характер.

Аналогічна правова позиція також викладена колегією суддів Вищого адміністративного суду України, яка дійшла висновку про неповноту заявленої митної вартості, з огляду на відсутність у калькуляції ціни товару обовязкових складових, що мають бути включені до неї (зокрема, ухвала ВАСУ від 15.09.2015 по справі № К/800/26249/15, постанова ВАСУ від 23.07.2015 № К/800/63298/14).

Разом з цим, під час судового розгляду, судом встановлено, що в документах, які надавались позивачем до митного оформлення містилися розбіжності. Крім того, ці документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Додаткових документів у ході процедури проведення консультацій позивач на вимогу митного органу - не надавав, що підтверджується заявою наявною в матеріалах справи заявою № 1 від 28.10.2015.

При цьому, як встановлено судом, у Київської митниці ДФС були обґрунтовані сумніви вважати, що ТОВ ТОВ "Ей.Бі.Сі." заявлено неповні відомості про митну вартість та її розмір, у звязку з чим дії митного органу щодо витребування у додаткових доказів у декларанта повністю відповідають як вимогам законодавства України з питань державної митної справи, так і правовим висновкам Верховного суду України, зазначених у рішеннях від 31.03.2015 по справі № 21-127а15 та від 02.06.2015 по справі № 21498а15.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача відносно того, що в оскаржуваному рішені митним органом не було зазначено про наявність вказаних розбіжностей у поданих до митного оформлення декларантом документах, та не вказано про необхідність надання додаткових доказів на підтвердження всіх відомостей щодо ціни, зокрема, тари, упакування та макування, завантаження, митних витрат на території країни продавця та витрат на страхування, а також відомостей щодо впливу (або його відсутності) на митну вартість товару факту взаємоповязаності продавця з покупцем.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що митним органом було проведено в усному порядку консультацію з декларантом щодо необхідності надання додаткових доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару.

У свою чергу, суд звертає увагу, що декларант не був позбавлений права звернутися до митного органу з вимогою про надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, в тому числі і про надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування (підпункту 7,8 частини 2 статті 52 Митного кодексу України). В такому разі, митниця зобовязана надати таку письмову інформацію на вимогу декларанта (підпункти 2, 3 частини 4 статті 54 Митного кодексу України).

Проте, як встановлено судом, позивач не звертався до Київської митниці ДФС для отримання такої інформації, що свідчить про зрозумілість декларантом наведених митним органом причин невизнання заявленої митної вартості, що надавались під час консультації, а також місяться у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття оскаржуваного рішення суд враховує і ту обставину, що відповідачем в ході аналізу бази даних ЄАІС ДМСУ було встановлено, що рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим ніж рівень митної вартості, який було заявлено декларантом ТОВ "Ей.Бі.Сі." згідно поданих митних декларацій.

При цьому, доводи позивача про те, що відповідачем було використано джерело коригування митної вартості товару, а саме МД № 125130003/2015/509744 в якій митну вартість товару визначено на рівні 0,80 дол.США/кг, тотбо таку саму як визначив декларант, не відповідає дійсності та спростовується наявними у справі доказами.

Як встановлено судом, митне оформлення за МД від 12.10.2015 №125130003/2015/509744 було здійснено з урахуванням рішення про коригування митної вартості від 12.10.2015 № 125130003/2015/110016/2 на товар хурма свіжа, країна виробництва AZ, митна вартість за яким визначена на рівні 1,58 дол. США/кг, що підтверджується наявними в матеріалах справи надаємо копіями товаросупровідних документів, що стосуються МД від 12.10.2015 №125130003/2015/509744.

Водночас, як пояснив у судовому засіданні представник відповідача 11.11.2015, тобто після прийняття оскаржуваного рішення, рішення про коригування митної вартості від 12.10.2015 № 015110016/2 було скасовано, у звязку з чим 21.05.2016 (станом на момент формування витягу з ЄАІС) рівень митної вартості за МД від 12.10.2015 №125130003/2015/509744 становить 0,8 дол. США/кг.

Таким чином, з наведеного вбачається, що станом на момент прийняття спірного рішення про коригування від 28.10.2015 №125130003/2015/110083/2 митна вартість товару за МД від 12.10.2015 №125130003/2015/509744 відповідно до цінової інформації ЄА1С була на рівні 1,58 дол. США/кг, тобто вище ніж задекларована ТОВ «Ей.Бі.Сі».

З аналізу наведеного суд дійшов висновку, що за умов ненадання позивачем належних документів на підтвердження митної вартості товару, спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, наявності у митного органу при визначенні митної вартості товару інформації щодо рівня митної вартості ідентичних товарів, основний метод визначення митної вартості товарів був правомірно не застосований відповідачем.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач скористався правом, наданим пунктом 7 статті 55 Митного Кодексу України та звернувся до митного органу із заявою про випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання і самостійно подав до митного оформлення товар з урахуванням коригувань відповідача. Проте, у наданий законодавством строк для подачі документів для підтвердження заявленої митної вартості, доказів, що спростовують всі недоліки, виявлені відповідачем, позивачем надано не було.

Так, судом встановлено, що 15.01.2016 ТОВ «Ей.Бі.Сі». звертаючись до Київської митниці ДФС з заявою про підтвердження заявленої митної вартості та надання додаткових документів було подано такі додаткові документи:

виписка з бухгалтерської документації, а саме: платіжне доручення від 22.10.2015 про перерахування на користь «ISAEV MMC», LLC передплати за фрукти відповідно до Контракту № 11 від 22.09.2015 та проформи-інвойсу № 10 від 15.10.2015;

виписки з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчудження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

копію декларації країни відправлення;

комерційну пропозицію зроблену продавцем товару декларанту 15.09.2015.

При цьому, підприємством не було подано в порядку статті 53 Митного кодексу України висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією або/та інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

Крім того, як вбачається з наявних у справі рішень Київської митниці ДФС від 20.01.2016 та рішення ДФС від 04.03.2016, контролюючими органами було вказано декларанту про те, що документи надані декларантом в якості додаткових, не стали підставою для підтвердження заявленою митної вартості товару, оскільки надані не в повному обсязі.

При цьому, суд звертає увагу, що станом на час розгляду даної адміністративної справи позивач не звертався до суду про оскарження рішення ДФС від 04.03.2016, а тому вказане рішення є чинним.

У свою чергу, жодних інших доказів, ніж ті, що були подані до Київської митниці ДФС на підтвердження заявленої митної вартості товару ТОВ «Ей.Бі.Сі» під час судового розгляду справи надано не було.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача про неможливість застосування у спірних відносинах інших методів визначення митної вартості товару, оскільки позивачем не подано необхідних для цього документів, а митницею надано переконливі пояснення щодо послідовного застосування методів визначення митної вартості та щодо вжиття заходів з отримання необхідної інформації і документів від позивача.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про правомірність дій митного органу по витребуванню додаткових документів та правильність визначення митної вартості за резервним методом. У зв'язку з цим вимоги про визнання протиправним рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 цього Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що дії відповідача щодо визначення митної вартості товару відповідають вимогам закону, а прийняті рішення є обґрунтованими та правомірними, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.о судове рішення ухвалають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 01 серпня 2016 р.