Справа № 826/3647/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року К/800/12421/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Островича С.Е.
Степашка О.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
на постановуОкружного адміністративного суду м. Києва від 01.10.2014
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015
у справі № 826/3647/13-а
за позовомДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Деннік»
пронакладення арешту на кошти та інші цінності,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Солом'янському районі м Головного управління Міндоходів у м. Києві звернулась до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в установах банків Товариства з обмеженою відповідальністю «Деннік» з метою погашення податкового боргу з податку на прибуток фінансових установ у розмірі 6 913 437,90 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.10.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- з метою стягнення податкового боргу позивачем направлено на адресу відповідача податкову вимогу №139 від 31.01.2013, рішення про опис майна у податкову заставу №127 від 31.01.2013, а також запит про надання інформації та документів №3144/10/19-37 від 01.02.2013, яким зобов'язано відповідача у 10-ти денний строк надати перелік майна, яке перебуває у власності підприємства та балансова вартість якого відповідає або є більшою за суму податкового боргу з метою складення акту опису майна;

- податковим керуючим складено акт опису майна №2 від 27.02.2013, відповідно до якого балансова вартість описаного майна складає суму 2 029,64 грн. та зареєстровано податкову заставу на згадане майно, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №13551418 від 28.02.2013.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач звернувся до суду з даним позовом передчасно, не дотримавшись закінчення 60 календарних днів з моменту винесення (вручення) податкової вимоги від 31.01.2013 №139.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим же Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

За змістом п.87.2 ст.87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно з пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент звернення до суду з позовом), органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Між тим, за змістом п.95.2. ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. А тому, саме з цього моменту податковий орган уповноважений оцінювати майновий стан платника податків з огляду на наявність у нього достатніх джерел для погашення податкового боргу.

Таким чином, податкові органи в силу пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України наділені повноваженнями на звернення до суду з позовами про накладення арешту на кошти платника податку в разі відсутності в такого платника достатнього для погашення податкового боргу майна. Водночас, така недостатність повинна бути встановлена судом станом не раніше дня виникнення у податкового органу права на стягнення податкового боргу, тобто, не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання податкової вимоги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач звернуся до суду з даним позовом 19.03.2013 - раніше, ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги від 31.01.2013 за №139.

З огляду на встановлені судами обставини даної справи, колегія судів касаційної інстанції вважає вірними висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності законних підстав для задоволення позову, оскільки на момент звернення податковим органом до суду ним не було дотримано вимог п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України.

Доводи касаційної скарги вищенаведені висновки судів попередніх інстанцій не спростовують, а тому не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.10.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіС.Е. Острович

О.І. Степашко