Справа № 826/14847/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2016 року № 826/14847/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрянська Я.І., за участі колегії суддів - Кузьменка В.А., Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу та додані до неї матеріали:

за позовомОСОБА_1,
до відповідача Антимонопольного комітету України,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України, який з урахуванням останньої редакції позовних вимог просив:

- визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у невинесенні рішення (розпорядження) за результатами розгляду заяви позивача від 25.05.2015 протиправною;

- зобов'язати відповідача винести рішення (розпорядження) за результатами розгляду заяви позивача від 25.05.2015;

- стягнути з Антимонопольного комітету України витрати, пов'язані з розглядом справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2015 суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження у справі та призначено справу до попереднього судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Антимонопольним комітетом України не було прийнято відповідного рішення чи розпорядження за наслідком розгляду скарги позивача, хоча останній просив у вказаній скарзі розпочати справу про порушення законодавства про захист економічної діяльності діями ПАТ "Рівнеобленерго", а також відповідь на скаргу позивача надана з грубим, на думку ОСОБА_1, порушенням норм чинного законодавства.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що Антимонопольний комітет України діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством про захист економічної конкуренції і надав вмотивовану відповідь про відсутність ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях ПАТ "Рівнеобленерго".

Розгляд справи №760/852/16-а здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.02.2015 позивач звернувся із заявою до Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з приводу порушень законодавства про захист економічної конкуренції діями Публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго».

Позивач зазначає, що Публічне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» користуючись своїм монопольним становищем на ринку постачання електричної енергії самовільно змінює встановлені у типовому договорі умови та відмовляється приводити договір у відповідність із вимогами Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 31 липня 1996 року №28, що закріплює даний типовий договір. Додатки до договору про постачання електричної енергії часто створюють нові обов'язки, які за своєю правовою природою мали б передбачатися у договорі, а їхні положення виходять за межі основного договору, нав'язують обтяжливі, неспівмірні та несправедливі умови для споживача.

З вказаного вище питання позивач неодноразово звертався до ПАТ «Рівнеобленерго», але отримував відповіді, що за своїм змістом не давали відповіді на поставлені у зверненнях питання, за наслідком цього позивач звернувся до Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з проханням визнати описані в заяві дії ПАТ «Рівнеобленерго» неправомірними, зобов'язати припинити їх та надати підприємству відповідні обов'язкові для розгляду рекомендації щодо усунення причин виникнення вказаних порушень і умов, що їм сприяють.

25.03.2015 ОСОБА_1 було отримано лист-відповідь №01/29-10С-247-03 від 20.03.2015, зі змісту якого вбачається, що Рівненське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України визнають порушенням законодавства про захист економічної конкуренції дії ПАТ «Рівнеобленерго», проте не вживають ніяких дій, посилаються на норми проектів нормативних актів.

25.03.2015 позивач направив скаргу на бездіяльність Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, яка була отримана Антимонопольним комітетом України, за результатами розгляду скарги результатами державним уповноваженим АМК України надано лист-відповідь від 11.05.2015, яким зобов'язано позивача у 20-ти денний термін надати в комітет додаткову інформацію.

У відповідь на лист Антимонопольного комітету України позивачем була надіслана на адресу останнього запрошувана інформація, яка отримана АМК України 28.05.2015 (відповідно до відмітки уповноваженого представника у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення).

За результатом розгляду заяви 25.06.2015 позивач отримав лист №128-29/05-5750 від 03.06.2015, тобто на думку позивача, останній не отримав передбаченого законодавством рішення чи розпорядження за результатом розгляду звернень ОСОБА_1

Вважаючи таку відмову у винесенні передбаченого, на думку позивача, законодавством рішення чи розпорядження за результатом розгляду звернень ОСОБА_1 необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи підстави викладеного, суд аналізує наступні правові норми.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено статтею 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» (надалі також - Закон №3659-ХІІ), Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Поряд з цим, згідно положень статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», основним завданням Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються реалізуються) суб'єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Повноваження Антимонопольного комітету України визначені статтею 7 Закону №3659-ХІІ, крім іншого до них належить розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами, перевірка та перегляд рішень у справах, надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції (п.п.1-2 ч.1 ст. 7 Закону №3659-ХІІ).

Порядок розгляду заяв та справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції визначений Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженими розпорядженнями Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299 (далі - правила).

В свою чергу, вищевказаними правилами визначено окремі особливості порядку розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції органами Антимонопольного комітету України відповідно до Закону України "Про захист економічної конкуренції", Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та встановлюють порядок перевірки та перегляду рішень органів Комітету в цих справах і діють до прийняття відповідних актів законодавства.

Відповідно до п. 17 правил заяви про порушення у справах, підвідомчих адміністративній колегії територіального відділення Комітету, подаються до відділення за місцем вчинення порушення або за місцем знаходження відповідача, або за місцем настання наслідків порушення. Заяви про порушення в інших справах подаються до Комітету. Особами, які мають право подавати заяву відповідно до абзацу другого частини першої статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" ( 2210-14 ) або частини першої статті 28 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" ( 236/96-ВР ), є суб'єкти господарювання - конкуренти, постачальники чи покупці відповідача та інші фізичні та юридичні особи, які можуть підтвердити, що дії чи бездіяльність відповідача, визначені зазначеними законами як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть безпосередньо і негативно вплинути на їхні права. Такі заяви мають відповідати вимогам, викладеним у пункті 18 цих Правил.

Згідно з п. 19 правил заява про порушення розглядається протягом 30 календарних днів, а у разі потреби одержання додаткової інформації, яка не може бути надана заявником, строк розгляду заяви може бути подовжений державним уповноваженим, головою відділення на 60 календарних днів, про що письмово повідомляється заявнику.

В свою чергу, п. 20 правил встановлює, що у разі невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова відділення відмовляють у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику. При цьому відповідним державним органам та суб'єктам господарювання можуть бути надані рекомендації щодо проведення заходів, спрямованих на запобігання порушенням, розвиток підприємництва і конкуренції.

Зі змісту ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" вбачається, що розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у випадках, коли дії чи бездіяльність, що містить ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції не має відчутного впливу на умови конкуренції на ринку, заявнику може бути відмовлено у розгляді справи.

Приписами п. 20 правил встановлено, що у разі невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова відділення відмовляють у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику.

25.03.2015 позивач направив скаргу на бездіяльність Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, яка була отримана Антимонопольним комітетом України, за результатами розгляду скарги державним уповноваженим АМК України надано лист-відповідь від 11.05.201, яким позивача зобов'язано у 20-ти денний термін надати в комітет додаткову інформацію. У відповідь на лист Антимонопольного комітету України позивачем була надіслана на останнього запрошувана інформація, яка отримана АМК України 28.05.2015.

За результатом розгляду скарги 25.06.2015 позивач отримав лист №128-29/05-5750 від 03.06.2015 про те, що за наслідком розгляду скарги встановлено, що в діях ПАТ "Рівнеобленерго" ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції не виявлено.

Як встановлено судом раніше, відповідно до п. 20 правил, у разі невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова відділення відмовляють у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику, тобто про що і було повідомлено ОСОБА_1 листом від 03.06.2015 № 128-29/05-5750 та роз'яснено порядок звернення до Національної комісії, що здійнсює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг з метою врегулювання порушених у скарзі до Антимонопольного комітету України питань.

Враховуючи зазначене, оскільки чинним законодавством не передбачено у разі невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції винесення окремого рішення чи розпорядження, а лише врегульовано порядок повідомлення заявника про невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання бездіяльності відповідача, яка полягає у невинесенні рішення (розпорядження) за результатами розгляду заяви позивача від 25.05.2015 протиправною.

Інших доводів з приводу неправомірності наданої відповіді та вчинених відповідачем дій заявником даного адміністративного позову не наведено, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позовна вимога про зобов'язання відповідача винести рішення (розпорядження) за результатами розгляду заяви позивача від 25.05.2015, задоволенню не підлягає, як така, що є похідною від первинно заявленої позовної вимоги, в задоволенні якої судом відмовлено. Враховуючи зазначене, правові підстави для зобов'язання відповідача винести рішення (розпорядження) за результатами розгляду заяви позивача від 25.05.2015 відсутні.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді В.А. Кузьменко

А.Б. Федорчук