Справа № 826/27065/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Справа № 826/27065/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства інфраструктури України, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання нормативно-правового акту таким, що не відповідає акту вищої юридичної сили, та визнання його нечинним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністерства інфраструктури України (далі - відповідач-1), Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - відповідач-2) про визнання таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, та нечинним з 08.08.2015 р. пункту 6 «Контроль оплати проїзду пасажирами та їх відповідальність» Правил користування трамваєм і тролейбусом у містах України, затверджених наказом від 09.10.2006 р. № 329 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.12.2006 р. за № 1274/13148) в частині слів «крім штрафу, пасажир повинен сплатити вартість проїзду», «начальником трамвайно-тролейбусного управління, начальниками трамвайного чи тролейбусного депо, начальниками служб руху і районів руху трамвайно-тролейбусних управлінь, а також контролерами трамвайно-тролейбусних управлінь», «при стягненні штрафів порушникам видаються квитанції встановленого зразка».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 09.10.2006 р. № 329, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.12.2006 р. за № 1274/13148, затверджено Правила користування трамваєм і тролейбусом у містах України.

Підпунктами 6.2, 6.3, 6.4 пункту 6 зазначених Правил № 329 «Контроль оплати проїзду пасажирами та їх відповідальність» встановлено:

Порушення даних Правил (безквитковий проїзд, а також безоплатне провезення пасажиром дитини віком від 7 до 16 років або неоплаченого багажу) тягне за собою адміністративну відповідальність у вигляді штрафу згідно з чинним законодавством.

Крім штрафу, пасажир повинен сплатити вартість проїзду (пункт 6.2).

Штрафи за порушення даних Правил накладаються начальником трамвайно-тролейбусного управління, начальниками трамвайного чи тролейбусного депо, начальниками служб руху і районів руху трамвайно-тролейбусних управлінь, а також контролерами трамвайно-тролейбусних управлінь і стягуються на місці (пункт 6.3).

При стягненні штрафів порушникам видаються квитанції встановленого зразка, бланки яких належать до документів суворої фінансової звітності.

У разі відмови пасажира сплатити штраф він може бути висаджений на найближчій зупинці, а у разі злісної непокори - доставлений до найближчого органу внутрішніх справ для вжиття заходів відповідно до чинного законодавства (пункт 6.4).

Позивач, вважаючи, що пункт 6 зазначених Правил в частині слів «крім штрафу, пасажир повинен сплатити вартість проїзду», «начальником трамвайно-тролейбусного управління, начальниками трамвайного чи тролейбусного депо, начальниками служб руху і районів руху трамвайно-тролейбусних управлінь, а також контролерами трамвайно-тролейбусних управлінь», «при стягненні штрафів порушникам видаються квитанції встановленого зразка» суперечить нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, а саме Кодексу України про адміністративні правопорушення, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що пункт 6 Правил № 329 не суперечить положенням КУпАП.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про міський електричний транспорт» від 29.06.2004 р. № 1914-IV (далі - Закон № 1914-IV), Правилами користування трамваєм і тролейбусом у містах України, затвердженими наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 09.10.2006 р. № 329 (далі - Правила № 329), Правилами надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 р. № 1735 (далі - Правила № 1735).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 24 та частиною 1 статті 27 КУпАП передбачено, що штраф є видом адміністративного стягнення.

Штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі ст.135 КУпАП безквитковий проїзд пасажира, а так само провезення без квитка дитини віком від семи до шістнадцяти років: у поїздах приміського, місцевого або дальнього сполучення - тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду; в міському транспорті - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості проїзду; в автобусі приміського або внутрірайонного сполучення - тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду; в автобусі міжміського і міжнародного сполучення та у міжміському електротранспорті - тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду; на суднах водного транспорту - тягне за собою накладення штрафу в п'ятикратному розмірі від вартості проїзду.

Відповідно до пп. 6.2 п. 6 Правил № 329 порушення даних Правил (безквитковий проїзд, а також безоплатне провезення пасажиром дитини віком від 7 до 16 років або неоплаченого багажу) тягне за собою адміністративну відповідальність у вигляді штрафу згідно з чинним законодавством.

Крім штрафу, пасажир повинен сплатити вартість проїзду.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1914-IV оплата транспортних послуг проводиться безпосередньо пасажирами та замовником. Право на користування транспортними послугами надає придбаний разовий квиток, закомпостований абонементний талон, проїзний квиток тривалого користування, картка, посвідчення або довідка, що дає право на пільговий проїзд згідно із законодавством.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно з п.п. 28, 33 Правил № 1735 пасажир безпосередньо здійснює оплату транспортних послуг за встановленим тарифом (вартістю).

Безквитковий проїзд пасажира (несплата проїзду протягом однієї або більше зупинок або відсутність документа, що дає право на пільговий проїзд) тягне за собою адміністративну відповідальність згідно із законодавством.

У ст. 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до ст. 229 КУпАП органи автомобільного транспорту та електротранспорту тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв'язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина п'ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п'ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци шостий та восьмий статті 135).

Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: 1) на автомобільному транспорті - керівник центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його заступники, керівник територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його заступники (частини перша, друга, четверта, п'ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п'ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци шостий та восьмий статті 135); 2) на пасажирському електротранспорті (тролейбус, трамвай) - керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п'ята статті 133, частина друга статті 134, абзац восьмий статті 135).

Згідно з ч. 1-4 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції в частині визнання пп. 6.2 п. 6 Правил № 329 таким, що не суперечить акту вищої юридичної сили, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, з наведених вище правових норм вбачається, що сплата вартості за проїзд у громадському транспорті за своєю юридичною природою є оплатою послуги з перевезення, а притягнення особи до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за безоплатний проїзд - видом адміністративного стягнення, тобто мірою юридичної відповідальності.

Тож, різна юридична природа оплати за проїзд і штрафу за безквитковий проїзд обумовлює можливість і необхідність їх одночасного застосування до особи правопорушника.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що пп. 6.2 п. 6 Правил № 329 в частині про те, що «Крім штрафу, пасажир повинен сплатити вартість проїзду» не суперечить правовому акту вищої юридичної сили, зокрема КУпАП.

Доводи апелянта про те, що покладення на правопорушника обов'язку сплатити і штраф за безквитковий проїзд, і одночасно вартість проїзду є подвійним притягненням його до юридичної відповідальності одного виду, колегія суддів вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки, як було встановлено вище, оплата проїзду не є заходом юридичної відповідальності, а тому накладення штрафу за безквитковий проїзд не виключає обов'язку правопорушника сплатити його вартість.

Перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції в частині визнання пп. 6.3 п. 6 Правил № 329 таким, що не суперечить акту вищої юридичної сили, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що КУпАП, зокрема в ст.ст. 222, 229, не визначає конкретні органи, які уповноважені притягати до відповідальності за безквитковий проїзд саме в трамваях і тролейбусах у містах України, а тому пп. 6.3 п. 6 Правил № 329, яким таке право надано начальнику трамвайно-тролейбусного управління, начальнику трамвайного чи тролейбусного депо, начальникам служб руху і районів руху трамвайно-тролейбусних управлінь, а також контролерам трамвайно-тролейбусних управлінь, не суперечить акту вищої юридичної сили, а саме - КУпАП.

Доводи апелянта про те, що в абзацах 6-му та 8-му статті 135 КУпАП не зазначається про міський електричний транспорт, а стаття 229 КУпАП надає повноваження органам електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені в абзацах 6-му та 8-му статті 135 КУпАП, апеляційний суд вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки як зазначає сам апелянт у статті 229 не врегульовано питання щодо визначення органу застосування адміністративних санкцій за безквитковий проїзд в трамваях і тролейбусах у містах України, а в статті 222 КУпАП, як було правильно встановлено судом першої інстанції, передбачено повноваження органів Національної поліції притягати до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені частиною 2 статті 135 КУпАП, яка на момент виникнення спірних правовідносин і на теперішній час не прийнята.

Перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції в частині визнання пп. 6.4 п. 6 Правил № 329 таким, що не суперечить акту вищої юридичної сили, колегія суддів звертає увагу на наступне.

З наведених вище правових норм вбачається, що постановою про адміністративне правопорушення на правопорушника накладається відповідне адміністративне стягнення, зокрема штраф з визначенням його розміру, а квитанція свідчить лише про сам факт сплати цього штрафу, тобто виконання накладеного стягнення.

Отже, доводи апелянта про те, що видача квитанції про сплату штрафу суперечить положенням ст. 283 КУпАП є не обґрунтованими і до уваги судом не приймаються.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 03 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.